ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року 
м. Київ
cправа №  910/13680/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець   О.   А. - головуючий, Баранець   О.   М., Студенець   В.   І.
за участю секретаря судового засідання - Грабовського   Д.   А.
та представників:
позивача - ОСОБА_6
відповідача 1 - не з`явився
відповідача 2 - не з`явився
відповідача 3 - не з`явився
відповідача 4 - Бєрьозка   Ю.   В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 (головуючий - Гаврилюк   О.   М., судді Майданевич   А.   Г., Коротун   О.   М.)
у справі №   910/13680/24
за позовом  ОСОБА_1 
до 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4 , 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс"
про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (відповідач 1), ОСОБА_3 (відповідач 2), ОСОБА_4 (відповідач 3), Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" (відповідач 4) про:
1) визнання недійним Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" (код ЄДРПОУ 43762335), укладеного між укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від 01.12.2022;
2) визнання недійсним та скасування акта приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" (код ЄДРПОУ 43762335), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01.12.2022 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук   О.   П. за реєстровим номером №   524, 525;
3) стягнення (витребування з володіння) з відповідача 2 - ОСОБА_3 частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" (код ЄДРПОУ 43762335) у розмірі 100%, що в гривневому еквіваленті становить 110   000   000,00 гривень, на користь відповідача 1 - ОСОБА_2 ;
4) застосування наслідків недійсності правочину, а саме скасування реєстраційної дії/записів в Єдиному державному реєстрі:
- державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 02.12.2022, 17:15:08, №   1000741070002092462, Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи., Кравчук   О.   П., Приватний нотаріус Кравчук   О.   П.;
- державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 07.12.2022, 10:45:53, №   1000741070003092462, Зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника. Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, Кравчук   О.   П., Приватний нотаріус Кравчук   О.   П.
- державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 13.10.2023, 10:02:55, №   1000741070003092462, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, Кравчук   О.   П., Приватний нотаріус Кравчук   О.   П.;
- державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 31.10.2023 10:21:05, №   1000741070005092462, Зміна місцезнаходження юридичної особи, Луканін   Ф.   Ф., Приватний нотаріус Луканін   Ф.   Ф.;
5) відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: поновлення запису в Єдиному державному реєстрі про засновника (учасника) та кінцевого бенефіціара Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" (код ЄДРПОУ 43762335) ОСОБА_2 з часткою у розмірі 100% частки в статутному капіталі Товариства, що в гривневому еквіваленті становить 110   000   000,00 грн (сто десять мільйонів гривень 00 копійок).
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в Шевченківському районному суді міста Києва розглядається справа №   761/33725/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 8   389   855,00 грн та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 130   877   111,87 грн. На даний час рішення у вказаній справі не ухвалено, проте ОСОБА_2 вчиняються дії про відчуження всього наявного у нього майна та майнових прав з метою подальшого ухилення від виконання рішення, яке може бути ухвалено у справі №   761/33725/21.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
3.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.
4.          Місцевий господарський суд виходив з того, що як убачається з позовної заяви, вимоги позивача обґрунтовані тим, що в Шевченківському районному суді міста Києва розглядається справа №   761/33725/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 8   389   855,00 грн та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 130   877   111,87 грн. На даний час рішення у вказаній справі не ухвалено, проте ОСОБА_2 вчиняються дії про відчуження всього наявного у нього майна та майнових прав з метою подальшого ухилення від виконання рішення, яке може бути ухвалено у справі №   761/33725/21. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що жодних посилань ані в позовній заяві, ані в доданих до неї документах немає, що ОСОБА_1 коли-небудь належала частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс". Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку, що переданий на розгляд Господарському суду міста Києва спір не має ознак корпоративного спору та не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності ТОВ "Естіма Резіденс".

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
5.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 скасовано, а справу повернуто до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
6.          Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач у позовній заяві зауважив, що звертався до суду цивільної юрисдикції, оскільки вважав, що такий спір виник не між учасниками юридичної особи, а саме щодо цивільно-правових відносин щодо частки, як виду майна, яке було відчужено протиправно на зло кредитору ОСОБА_1 .
7.          При цьому, апеляційний господарський суд зазначив, що як вбачається із ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.08.2023 у справі №   761/26799/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промисловий дом світ хоум", Товариство з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Епсілон Інвест", про визнання договорів недійсними - повернуто позивачу. Ухвала мотивована тим, що вказані договори, які є предметом даного спору та укладені між відповідачами, стосуються розпорядження корпоративними правами учасником товариств, відтак даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і він має розглядатися господарським судом. Посилання позивача на ту обставину, що позивач перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у цивільно-правових відносинах, позивач не є учасником товариств та не має будь-яких корпоративних прав щодо товариства, а тому даний спір не є корпоративним та має бути вирішений судом загальної юрисдикції, судом відхилені, оскільки за висновками суду, останні не нівелюють правову природу оспорюваних договорів, якими передано частку у статутному капіталі господарського товариства, та правомірність передачі якої входить до кола обставин, що підлягають доказуванню у даному спорі. Разом з цим, Київський апеляційний суд у постанові від 22.12.2023 у справі №   761/26799/23 зазначив, що зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстрації згідно з пунктом 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України мають розглядатися господарським судом, і в цій частині залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07.08.2023 у справі №   761/26799/23.
8.          Звідси суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновків господарського суду першої інстанції про те, що жодних посилань ані в позовній заяві, ані в доданих до неї документах немає, що ОСОБА_1 коли-небудь належала частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс", оскільки наведене не є предметом дослідження при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, натомість колегія суддів суду апеляційної інстанції зауважила, що вказані договори, які є предметом даного спору та укладені між відповідачами, стосуються розпорядження корпоративними правами учасником товариств, відтак даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і він має розглядатися господарським судом.
9.          При цьому, апеляційний господарський суд, врахувавши висновки Шевченківського районного суду міста Києва в ухвалі від 07.08.2023 у справі №   761/26799/23, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.12.2023, зазначив, що така непослідовність національного суду, що полягає у відмові у відкритті провадження цивільній та у цій справі створює позивачу перешкоди у реалізації права на судовий захист. А відтак, постановлення Господарським судом міста Києва ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, обґрунтованої тим, що цей спір не належить розглядати в порядку господарського судочинства, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.
10.          За таких обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що з метою забезпечення позивачу гарантованого Конвенцією права на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, за наявності непослідовності національного суду, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до місцевого господарського суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
11.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 і залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.11.2024.
12.          У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, при цьому, зазначає, що апеляційний господарський суд при ухваленні оскаржуваної постанови порушив норми процесуального права та не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 27.03.2019 у справі №   757/39672/17-ц, зокрема скаржник стверджує про правильність висновків місцевого господарського суду, оскільки за доводами останнього спір у цій справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Позиція інших учасників справи
13.          Учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Позиція Верховного Суду
14.          Перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі Верховний Суд вважає, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
15.          Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
16.          Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
17.          Конституційний Суд України констатував, що "частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод" (п. 1 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп); "Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України" (абз. 3 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 07.05.2002 № 8-рп/2002); "в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади можуть здійснювати функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин" (абз. 4 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 10.01.2008 N 1-рп/2008).
18.          Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють можливість особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
19.          Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
20.          Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.
21.          Згідно з частинами першою, другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
22.          Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
23.          Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
24.          Позивач, тобто особа, яка подала позов, реалізуючи своє право на судовий захист, визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, зважаючи на власне суб`єктивне уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.
25.          У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
26.          У постанові від 09.02.2022 у справі №   910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
27.          Верховний Суд констатує, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
28.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2023 у справі №   170/129/21 зазначила, що в рішенні "Меньшакова проти України" (Menshakova v. Ukraine, заява №   377/02) від 08.04.2010 ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: "Суд повторює, що п. 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі "право на суд", яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (див., наприклад, рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №   48778/99, п. 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).
29.          Право на отримання судового захисту означає, що суб`єкт має право звернутися до суду та матиме право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Можливість реалізувати вказані права повинна бути забезпечена кожній особі без будь-яких дискримінаційних перепон чи занадто формалізованих ускладнень.
30.          Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.
31.          Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
32.          З указаних пунктів статті 162 ГПК України вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.
33.          Разом з цим, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
34.          За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
35.          Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
36.          Разом з тим відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
37.          Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом, зокрема, пунктів 1, 3, 4, частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
38.          Положення статті 20 цього Кодексу передбачають визначення юрисдикції господарських судів у справі як за суб`єктним, так і за предметним критерієм. Отже, визначення юрисдикції цієї справи залежить від змісту права, на захист якого позивач подав позов.
39.          Згідно із частинами першою - другою статті 96-1 ЦК України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
40.          Згідно із частиною шостою статті 96-1 ЦК України, корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
41.          У корпоративних відносинах об`єктом захисту є корпоративні права учасника товариства.
42.          Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.
43.          За змістом положень статті 4, частини першої статті 20 Господарського кодексу України та статті 96-1 ЦК України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.
44.          Разом із тим, як вказує Європейський суд з прав людини, у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства", заява №   4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17.01.2012 у справі "Станєв проти Болгарії", заява №   36760/06, пункт 230).
45.          Слід звернути увагу на те, що як встановлено судом апеляційної інстанції поряд із заявленим у цій справі позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину ОСОБА_1 вже звертався з аналогічними позовними вимогами до Шевченківського районного суду міста Києва, який ухвалою від 07.08.2023 у справі №   761/26799/23, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.12.2023, повернув позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промисловий дом світ хоум", Товариство з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Епсілон Інвест", про визнання договорів недійсними з підстав, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і він має розглядатися господарським судом.
46.          Відтак, оскільки суд цивільної юрисдикції повернув позовну заяву у справі за позовом, поданим ОСОБА_1 до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що й у цій справі, дійшовши висновків, що такий спір належить розглядати за правилами господарського судочинства то Верховний Суд вважає, що це поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.
47.          Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
48.          ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами. Так, у рішенні від 09.12.2010 у справі "Буланов та Купчик проти України" (заяви №   7714/06 та №   23654/08) ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади. Крім того, ЄСПЛ указав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27, 28, 38, 40).
49.          У рішенні від 21.12.2017 у справі "Шестопалова проти України" (заява №   55339/07) ЄСПЛ зробив висновок, що заявник була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявника мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявника за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18, 24).
50.          Відтак Верховний Суд вважає, що відмова у відкритті провадження у господарському судочинстві за аналогічними вимогами позивача поставить під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, оскільки непослідовність національних судів створила позивачеві перешкоди у реалізації права на судовий захист. З огляду на наведену аргументацію та пріоритет забезпечення принципу правової визначеності є підстави для висновку, що розгляд цього спору має завершитися за правилами господарського судочинства.
51.          Отже, зважаючи на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, Верховний Суд вважає, що ця справа має бути розглянута за правилами господарського судочинства, зокрема тому, що позивачу має бути забезпечено доступ до правосуддя, а відтак, висновки суду апеляційної інстанції у цій справі є правильними.
52.          Таким чином, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
53.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
54.          Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
55.          Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятої у справі постанови.
56.          За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін.

Розподіл судових витрат
57.          Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Естіма Резіденс" залишити без задоволення.
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі №   910/13680/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                             О.   А.   Кролевець

Судді                                                                                           О.   М.   Баранець

                                                                                          В.   І.   Студенець