ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/3606/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на ухвалу Господарського суду міста Києва
(суддя - Джарти В.В.)
від 24.03.2025
та постанову Північного апеляційного господарського суду 
(головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.)
від 29.05.2025

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ" 
про забезпечення позову 

у справі №910/3606/25 

до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ"
до Акціонерного товариства "Укргазвидобування", Акціонерного товариства "Банк Альянс"
про визнання банківських гарантій від 26.10.2022 № 4486-22 та від 26.10.2022 №4487-22 такими, що не підлягають виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заяви про забезпечення позову 

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ" (далі - ТОВ "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ", заявник, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Акціонерному товариству "Банк Альянс" (далі - АТ "Банк Альянс") здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями від 26.10.2022 №4486-22 та від 26.10.2022 №4487-22 по будь-яким вимогам Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування") до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

1.2. Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, Товариство зазначає, що АТ "Укргазвидобування", ухиляючись від виконання зобов`язань, передбачених пунктом 2 та пунктом 5 додаткової угоду №2 до Індивідуального договору  від 14.02.2022 №ПГ1402/3298-22 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу від 14.02.2022 №ПГ/3297/34-22, вчиняє активні дії зі стягнення грошових коштів з АТ "Банк Альянс" шляхом направлення відповідних вимог про стягнення коштів за банківськими гарантіями, у тому числі за банківськими гарантіями від 26.10.2022 №4486-22 та від 26.10.2022 №4487-22, що стало підставою для звернення Товариства до суду з вимогою про визнання укладеною додаткової угоди  від 03.06.2024 №5 до Індивідуального договору від 14.02.2022 №ПГ1402/3298-22 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу від 14.02.2022 №ПГ/3297/34-22, якою пролонгується строк виконання грошового зобов`язання на час дії військового стану.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/7495/24 вирішено позов задовольнити повністю та визнано укладеною додаткову угоду  від 03.06.2024 № 5 до Індивідуального договору від 14.02.2022 №ПГ1402/3298-22 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №ПГ/3297/34-22 від 14.02.2022 в запропонованій редакції.

Товариство обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що у випадку сплати АТ "Банк Альянс" грошових коштів за спірними банківськими гарантіями на користь АТ «Укргазвидобування» відбудеться порушення майнових прав ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ», оскільки після сплати за гарантіями у АТ "Банк Альянс" виникне право регресу до ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ». Вказане зумовить необхідність звертатися ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ» з новим позовом до АТ «Укргазвидобування» та АТ "Банк Альянс" з метою поновлення порушених прав ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ».

З огляду на вказане ТОВ "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ", у подальшому, подало до Господарського суду міста Києва позов про визнання банківських гарантій від 26.10.2022 №4486-22 та від 26.10.2022 №4487-22 такими, що не підлягають виконанню. Провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду.

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду заяви про забезпечення позову

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025, у справі №910/3606/25 заяву ТОВ "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ" про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Заборонено АТ "Банк Альянс" здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями від 26.10.2022 №4486-22 та від 26.10.2022 №4487-22 по будь-яким вимогам АТ "Укргазвидобування" до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

2.2. Ухвалюючи судові рішення господарські суди, оцінивши наведені заявником доводи та дослідивши представлені суду документи, дійшли висновку про те, що забезпечення позову у вигляді заборони здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями, як спосіб забезпечення позову про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню, відповідають принципам розумності, обґрунтованості, адекватності та збалансованості з огляду на таке:

- мета забезпечення позову досягається, оскільки виконання гарантії впливає на розгляд спору чи подальше виконання рішення суду;

- позивач довів, що виконання банком гарантії може ускладнити чи зробити неможливим захист його прав у майбутньому ініційованому позові;

- захід забезпечення є пропорційним щодо предмета спору. У даному випадку обраний Товариством спосіб забезпечення позову має прямий зв`язок із обраним способом захисту порушених прав, а саме визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню;

- заборона здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями не спричиняють порушення прав третіх осіб.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі №910/3606/25, АТ «Укргазвидобування» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати означені судові акти,  ухвалити нове рішення суду, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

3.2. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на статтю 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що судами попередніх інстанцій порушено норми статей 136, 137, 139, 140 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень. При цьому АТ «Укргазвидобування» посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2025 у справі №910/7497/24, від 06.06.2023 у справі №910/6924/22.

3.3. Відзиви на касаційну скаргу до Суду не надходили.

4. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

4.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 у справі №910/3606/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 18.06.2025 відкрито касаційне провадження у справі №910/3606/25 за касаційною скаргою АТ «Укргазвидобування» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

4.2. Об`єктом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі №910/3606/25, якими вжито заходи забезпечення позову. 

4.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5.  Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

5.1. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при постановленні оскаржуваного судового рішення при розгляді заяви про забезпечення позову, Верховний Суд зазначає таке.

5.2. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 
3) виключено; 
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 
7) виключено; 
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову одночасно.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина одинадцята статті 137 ГПК України).

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. ГПК України не визначає перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

5.3. Верховний Суд відзначає, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Колегія суддів відзначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19 тощо).

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Тобто заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та, зокрема не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову та, виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді, зокрема заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Верховний Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

5.4. Як встановлено судами попередніх інстанцій предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню.

Отже, предметом позову є вимоги немайнового характеру.

5.5. Колегія суддів відзначає, що у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, при задоволення якої, не вимагатиме примусового виконання, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/8225/20, від 13.01.2021 у справі   від 07.10.2021 у справі №910/2287/21.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому, зокрема, заборона відповідачеві, іншим особам вчиняти певні дії повинна узгоджуватись з предметом позову, тобто, така заборона має стосуватися   виключно предмета спору.

5.6. Як зазначалось, у заяві про забезпечення позову заявник просив суд:

- заборони АТ "Банк Альянс" здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями від 26.10.2022 №4486-22 та від 26.10.2022 №4487-22 по будь-яким вимогам АТ "Укргазвидобування" до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Обґрунтовуючи подану заяву, Товариство вказало, що на даний час між АТ "Укргазвидобування" та ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ» існує спір щодо строку виконання грошового зобов`язання за  договором купівлі-продажу природного газу (на виконання якого були видані спірні банківські гарантії), що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/7495/24, яким позов ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ» до АТ "Укргазвидобування" задоволено повністю, визнано укладеною додаткову угоду від 03.06.2024 № 5 до Індивідуального договору від 14.02.2022 №ПГ1402/3298-22 до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу від 14.02.2022 №ПГ/3297/34-22 у запропонованій редакції, якою, зокрема, пролонгується строк виконання грошового зобов`язання на час дії військового стану. Тобто заявник вказує, що строк оплати за договором не настав, а отже, і не настав гарантійний випадок за гарантіями у зв`язку із продовженням дії правового режиму воєнного стану на території України.

Товариство обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що у випадку сплати банком грошових коштів за спірними банківськими гарантіями на користь АТ «Укргазвидобування» вказане призведе до порушення майнових прав ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ», оскільки після сплати за гарантіями у АТ «БАНК АЛЬЯНС» виникне право регресу до ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ». Вказане зумовить необхідність звертатися ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ» з новим позовом до АТ «Укргазвидобування» та АТ «БАНК АЛЬЯНС» з метою поновлення порушених прав ТОВ «І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ».

5.7. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, дійшли висновку, що забезпечення позову у вигляді заборони здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями, як спосіб забезпечення позову про визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню, відповідають принципам розумності, обґрунтованості, адекватності та збалансованості.

При цьому господарські відзначили, що у даному випадку обраний Товариством спосіб забезпечення позову має прямий зв`язок із обраним способом захисту порушених прав - визнання банківських гарантій такими, що не підлягають виконанню. Тобто захід забезпечення є пропорційним щодо предмета спору. Крім того, судами враховано, що виконання банком гарантії може ускладнити чи зробити неможливим захист його прав у майбутньому ініційованому позові, виконання гарантії впливає на розгляд спору чи подальше виконання рішення суду, водночас заборона здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями не порушує права третіх осіб.

5.8. Ураховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у контексті доводів заяви про забезпечення позову, суті позовних вимог та мотивів, з яких виходили суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, колегія суддів, вважає, що здійснене господарськими судами правозастосування статей 136, 137 ГПК України засноване на вірному застосуванні цих норм та узгоджується із наведеними вище висновками Верховного Суду.

Суд вважає, що судом апеляційної інстанцій здійснено належну оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням конкретних обстави справи та розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову і забезпечення збалансованості інтересів сторін спору, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог немайнового характеру.

У розгляді даного питання Суд погоджується з судами попередніх інстанцій, що ефективний захист у цьому судовому процесі втратить свій зміст у зв`язку із виплатою коштів гарантом за банківською гарантією, що знівелює значення судового рішення у випадку задоволення позову ТОВ "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ", оскільки у такому випадку для ефективного захисту ТОВ "І ДЖІ ЕФ ТРЕЙДІНГ" необхідно буде ініціювати новий судовий спір про стягнення з бенефіціара безпідставно отриманих грошових коштів. 

Відтак колегія відхиляє доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема статей 136, 137 ГПК України як такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

5.9. Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.02.2025 у справі №910/7497/24, від 06.06.2023 у справі №910/6924/22, адже оскаржувані судові рішення не суперечать таким.

При цьому Суд враховує, що у справі №910/7497/24, де були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони банку (третій особі) здійснювати будь-які виплати за банківськими гарантіями, предметом спору було визнання укладеною додаткової угоди до договору. З огляду на наведене Верховний Суд вказав, що: 
«Аналізуючи предмет позову у цій справі, а також вжиті судом заходи забезпечення позову, об`єднана палата вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, не дослідив наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, тому що позивач оскаржує не гарантійне зобов`язання, а саме відносини, які виникають з індивідуального договору, укладеного в межах рамкового договору, а тому виконання банком свого обов`язку перед АТ «Укргазвидобування» за гарантією жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки останній не є стороною одностороннього правочину (гарантії), а отже, заборона банку здійснювати виплати за гарантією не має правового зв`язку з предметом позовних вимог позивача, що суперечить вимогам статті 136 ГПК України».

Натомість, у справі, що переглядається, предметом позову є - визнання банківських гарантій, такими, що не підлягають виконанню. А тому у даному випадку суди попередніх інстанцій здійснили забезпечення позову в межах предмета позову.

З огляду на наведене, доводи скаржника про їх неврахування зводяться до власного трактування таких висновків (без урахування конкретних обставин справи, предмета, підстав позову та наявних доказів у справі), що вочевидь не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень у відповідності до приписів статей 236, 310 ГПК України. 

Щодо посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №910/6924/22, то колегія суддів відзначає, що застосована у ній правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19 на даний час є неактуальною, у зв`язку із відступленням від такого. При цьому колегія суддів ураховує, що у даній справі розглядався первісний позов (про стягнення коштів за гарантією) та зустрічний позов (визнання гарантію такою, що не підлягає виконанню), з огляду на що Верховний Суд відзначив, що заявлений Товариством захід забезпечення позову фактично вирішив первісний позов у даній справі по суті, заборонивши відповідачу (банку) виконувати зобов`язання за гарантією. Крім того, Верховний Суд звернув увагу на суперечливість доводів Товариства, зокрема в заяві про забезпечення позову заявник посилається на наявність ризику виконання банківської гарантії, тоді як в позовній заяві третьої особи зазначає, що банком було відмовлено в задоволенні вимоги кредитора. Відсутність наміру у банку оплачувати гарантію також випливає зі змісту первісної позовної заяви про стягнення з банку коштів на виконання гарантії.

Тобто справа №910/6924/22 визначально різниться зі справою, що переглядається, встановленими господарськими судами фактичними обставинами справи, що формують зміст правовідносин, тобто рішення у справі ухвалене за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення. А тому застосування норм права наведених скаржником у цих справах не може бути аналогічним.

Тобто відмінність судових рішень полягає не у різному застосуванні наведених норм права, а у різних встановлених судами фактичних обставинах справ, в залежності від яких і прийнято судове рішення.

Крім того, Суд відхиляє посилання скаржника на те, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій вважали доведеними обставини щодо продовження строку виконання позивачем грошового зобов`язання, адже це не відповідає дійсному змісту судових актів.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції статті 140 ГПК України (розгляд заяви без доказів сплати судового збору) спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги відхиляються Судом як такі, що не впливають на результат вирішення даного спору (заяви про забезпечення позову) та мотиви даної постанови.

5.10. Отже, доводи касаційної скарги у своїй сукупності не знайшли свого підтвердження, у Суду відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що  надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у правовому та процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 6 цієї Постанови.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

7. Судові витрати

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника, оскільки Касаційний господарський суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі №910/3606/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Студенець

Судді                                                                                                     С. Бакуліна

                                                                                                    О. Кібенко
                                                                                                    (з окремою думкою)