ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/1596/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Баранець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,
Лавріненко Ірини Борисівни
представників учасників справи:
фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни - Поваляєв О.Б.,
фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни - не з`явився,
Федерації професійних спілок Одеської області - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 (суддя Невінгловська Ю.М.)
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 (колегія суддів: Савицький Я.Ф., Діброва Г.І., Колоколов С.В.)
у справі за позовом фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни (далі - ФОП Лавріненко І.Б.)
до фізичної особи-підприємця Баранової Людмили Володимирівни (далі - ФОП Баранова Л.В.)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Федерації професійних спілок Одеської області (далі - Федерація)
про визнання договору недійсним.
Суть спору
1.          У 2018 році Федерація передала, а ФОП Баранова Л.В. як член профспілки прийняла в тимчасове користування нерухоме майно - будівлю, за адресою місто Одеса, Жуковського, 38, загальною площею 168,6 кв. м. Сторони погодили, що ФОП Баранова Л.В. має право безперешкодно та цілодобово використовувати майно за напрямками своєї діяльності.
2.          У 2020 році ФОП Баранова Л.В. та ФОП Лавриненко І.Б. уклали договір майнового найму нежитлового приміщення, за умовами якого ФОП Лавриненко І.Б. прийняла у строкове платне користування ізольоване нежитлове приміщення 168,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: Жуковського, 38, м.Одеса, 65045 для використання цього приміщення під магазин.
3.          У 2022 та 2023 роках ФОП Баранова Л.В. зверталася до суду з позовом до ФОП Лавриненко І.Б. про стягнення заборгованості з орендної плати за договором. Позовні заяви ФОП Баранової Л.В. були задоволені.
4.          У квітні 2024 року ФОП Лавріненко І.Б. звернулася до суду з позовом до ФОП Баранової Л.В., в якому просила суд визнати недійсним договір майнового найму нежитлового приміщення, оскільки вважає, що ФОП Баранова Л.В. не є власником ізольованого нежитлового приміщення та не мала права здавати його в оренду.
5.          Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції залишив це рішення без змін.
6.          ФОП Лавріненко І.Б. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
7.          Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:
-          чи встановили суди попередніх інстанцій, хто є власником ізольованого нежитлового приміщення площею 168,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: Жуковського, 38, м.Одеса, 65045;
-          чи мала ФОП Баранова Л.В. правомочності на укладення з ФОП Лавріненко І.Б. договору майнового найму нежитлового приміщення;
-          чи прийняли суди попередніх інстанцій рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
-          яка правова природа укладеного між Федерацією та ФОП Барановою Л.В. договору;
-          чи обґрунтовано суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.
8.          Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9.          Арбітражний суд Одеської області рішенням від 12.10.1999 у справі №17/4-5151 за позовом Ради Федерації професійних спілок Одеської області визнав право власності за Радою Федерації професійних спілок Одеської області на домоволодіння №38 по вул. Жуковського в місті Одесі.
10.          На підставі цього рішення 03.11.1999 Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості видало реєстраційне посвідчення на домоволодіння, яке належить державним кооперативним громадянської установи підприємства та організацій, яким посвідчено що домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за Радою Федерації професійних спілок Одеської області і здійснено запис в реєстраційну книгу за №7неж-стр.136 - рн3991.
11.          Відповідно до п.6.1. статуту Федерації професійних спілок Одеської області в редакції від 05.12.2013, затвердженого постановою №Р-4-3 Ради Федерації професійних спілок Одеської області зі змінами та доповненнями, яка є чинною станом на цей момент, Федерація є правонаступником прав та обов`язків ліквідованих обласної Ради профспілок та Ради Федерації профспілок Одеської області, володіє, користується та розпоряджається майном і грошовими коштами, які належать її на правах власності. Федерація може мати у власності земельні ділянки, будівлі, споруди, обладнання, майно, культурно-освітнього та спортивно-оздоровчого призначення, видавництва, підприємства, навчальні заклади, грошові кошти, акції, інші цінні папери та інше майно, необхідне для матеріального забезпечення діяльності Федерації.
12.          18.05.2018 Федерація професійних спілок Одеської області та ФОП Баранова Л.В. уклали Договір №7 спільного використання нерухомого майна, за умовами якого:
-          Федерація передає, а ФОП Баранова Л.В. як член профспілки, приймає в тимчасове користування на умовах цього Договору нерухоме майно - будівлю, за адресою місто Одеса, Жуковського, 38, (надалі Будинок культури) загальною площею 168,6 кв. м; конкретний перелік приміщень відображається в Акті прийому-передачі (п.1.1);
-          будівля Будинку культури в цілому належить Федерації на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 03.11.1999, зареєстрованого в реєстраційній книзі №7неж стр.136-рпр 3991 та розташований на земельній ділянці площею 980 кв. м (п.1.2);
-          Федерація свідчить, що майно знаходиться у її власності і на момент укладення Договору нікому не відчужене, під арештом, іпотекою, податковою заставою не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб та/або спільної діяльності не внесено, в управління не передано, права щодо нього у третіх осіб відсутні (п.1.3);
-          передача майна в користування не тягне за собою виникнення у ФОП Баранової Л.В. права власності на майно, вона користується майном на свій розсуд протягом строку дії Договору (п.2.6);
-          ФОП Баранова Л.В. зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати комунальні послуги за використання майна, за окремим договором з обслуговуючою організацією, а також сплачувати інші платежі, які вона зобов`язана сплачувати відповідно до умов Договору (п.3.1);
-          ФОП Баранова Л.В. зобов`язана: 1) використовувати майно відповідно до його призначення та умов цього договору; 2) забезпечити збереження майна та підтримувати/утримувати майно в належному технічному та експлуатаційному стані, відповідно до встановлених норм та стандартів, правил/положень, в тому числі відповідно до умов цього договору; 3) утримувати майно у повній збереженості, запобігати його пошкодженню та псуванню; 4) утримувати майно у належному стані, забезпечувати його прибирання і очистку при забрудненні; здійснювати обслуговування теплових, електричних та вентиляційних мереж, а при необхідності забезпечити доступ експлуатаційних організацій до цих мереж з метою їх профілактичного огляду і ремонту; у разі виникнення аварійної ситуації забезпечити доступ протягом всієї доби та за власні кошти для здійснення ліквідації/локалізації аварії; виконувати санітарні правила; 5) сплачувати фактичні витрати за користування електроенергією, іншими комунальними послугами; 6) за свій рахунок проводити протипожежні заходи, нести матеріальну відповідальність за збитки, спричинені пожежею, що виникла з її вини (п.4.1);
-          Федерація зобов`язана: 1) передати ФОП Барановій Л.В майно в порядку, передбаченому розд.2 цього Договору; 2) не вчиняти дій, які б перешкоджали ФОП Барановій Л.В користуватись майном на умовах цього Договору; 
-          ФОП Баранова Л.В. має право безперешкодно та цілодобово використовувати майно за напрямками своєї діяльності відповідно до витягу, зазначеного в преамбулі цього Договору, який є додатком до цього Договору, протягом всього строку дії цього Договору, відповідно до призначення майна, умов цього Договору та законодавства України (п.5.1);
-          Договір укладено строком на два роки, він набуває чинності з моменту підписання і діє до 17.05.2020; якщо жодна із сторін за два місяці до закінчення терміну дії Договору не заявить про свій намір припинити дію цього Договору, він вважається автоматично продовженим та той самий термін та на тих самих умовах, які містяться в цьому Договорі (пункти 10.1, 10.3).
13.          На Договорі №7 спільного використання нерухомого майна наявні підписи Голови Федерації Буратинського В.В. та ФОП Баранової Л.В. Договір скріплений печатками контрагентів.
14.          01.07.2020 ФОП Баранова Л.В. (як наймодавець) та ФОП Лавриненко І.Б. (як наймач) уклали Договір №13 майнового найму нежитлового приміщення (далі - Договір), за умовами якого:
-          наймодавець передає а наймач приймає у строкове платне користування ізольоване нежитлове приміщення 168,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: Жуковського, 38, м.Одеса, 65045 для використання цього приміщення під магазин (п.1.1);
-          оплата за найм встановлюється із розрахунку 55 000,00 грн за все приміщення в місяць (п.2.1);
-          оплата вноситься наймачем на розрахунковий рахунок наймодавця щомісяця до 1 числа поточного місяця (п.2.4);
-          наймодавець зобов`язаний: надати приміщення наймачу в 3-х денний термін з моменту підписання Договору за актом приймання-передачі, який підписується сторонами; забезпечити безперешкодне використання наймачем приміщення на умовах цього договору, вхід в приміщення персоналу та відвідувачів в установленому порядку наймодавцем (п.3.2);
-          наймач зобов`язаний: своєчасно проводити оплату за найм та інші платежі відповідно до розд.2 Договору; утримувати порядок в приміщенні, дотримуватися санітарних норм та правил пожежної безпеки, а також правил експлуатації встановленої в приміщенні апаратури та обладнання, призначати відповідальну особу за дотримання норм пожежної безпеки (п.4.2);
-          після закінчення терміну найму, визначеного цим Договором, а також у інших випадках його припинення, наймач зобов`язаний передати наймодавцеві приміщення протягом 3-х днів з моменту закінчення терміну найму за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору (п.5.1);
-          строк дії Договору встановлюється з 01.07.2020 до 30.06.2021 (п.8.1);
-          якщо жодна зі сторін в термін за 15 днів до закінчення дії цього Договору не заявить про намір його розірвати, то Договір вважається продовженим на той самий термін (п.8.2);
-          наймодавець має право достроково розірвати Договір в односторонньому порядку без відшкодування збитків наймачу, попередивши його про це за 15 днів, якщо наймач: систематично не вносить оплату та інші платежі, передбачені розд.2 Договору; здає приміщення в піднайм без узгодження з наймодавцем; без додаткового письмового узгодження з наймодавцем використовує приміщення не за призначенням; експлуатує приміщення таким чином, що спричинило виведення із ладу інженерно-будівельні та санітарно-технічні системи, електролінії, лінії зв`язку, порушує санітарні норми та правила пожежної безпеки (п.8.3);
-          всі суперечки, які виникають з цього Договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами (п.8.6);
-          у разі, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку (п.8.7).
15.          11.05.2023 Федерація листом від №01-38, підписаним заступником голови Федерації Андрієм Стебленко, зазначила, що 18.05.2018 Федерація та ФОП Барановою Л.В. уклали Договір №7 про сумісне використання будівлі, яка належить Федерації, та розташована за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 38. Цей Договір є чинним на теперішний час. За вказаним Договором ФОП Барановій Л.В. було передано приміщення у 168,6 кв. м на першому поверсі будівлі, яке згідно п.5.1. Договору, ФОП Баранова Л.В. має право надавати в оренду, використовувати для виконання своєї діяльності.
16.          Господарський суд Одеської області рішенням від 25.05.2023 у справі №916/3022/22, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.09.2023, встановив порушення зобов`язань ФОП Лавріненко Л.В. за вищевказаним Договором перед ФОП Барановою Л.В., у зв`язку з чим суд прийняв рішення про задоволення позову, яким стягнув з ФОП Лавріненко Л.В. на користь ФОП Баранової Л.В. заборгованість з оплати оренди спірного приміщення за період з листопада 2020 до жовтня 2022 в розмірі 438 000,00 грн.
17.          Також, Господарський суд Одеської області рішенням від 05.12.2024 у справі №916/5002/23 стягнув з ФОП Лавріненко Л.В. на користь ФОП Баранової Л.В. 540 000,00 грн заборгованості з орендної плати за Договором від 01.07.2020 №13, за період листопад 2022 - жовтень 2023.
18.          28.05.2024 ФОП Баранова Л.В. повідомила ФОП Лавріненко І.Б. про відсутність наміру продовжувати дію Договору майнового найму нежитлового приміщення від 01.07.2020 №13 після 30.06.2024.
19.          ФОП Баранова Л.В. зазначила, що оскільки жодна із сторін Договору не заявляла про намір його розірвання, у встановлений Договором строк, він продовжувався на строк з 01.07.2021 до 30.06.2022, з 01.07.2022 до 30.06.2023, з 01.07.2023 до 30.06.2024. Разом з тим, дія Договору найму від 01.07.2020 №13 припиниться 30.06.2024. ФОП Баранова Л.В. також вказала, що на підставі п.5.1 Договору ФОП Лавріненко І.Б. повинна не пізніше 03.07.2024 звільнити орендоване приміщення та передати останнє ФОП Барановій Л.В. за актом приймання-передачі. В разі затримки звільнення орендованого приміщення після 03.07.2024, з наймача будуть стягнуті кошти за весь час користування приміщенням до моменту його фактичного звільнення.
20.          Докази відправки цього повідомлення на адресу ФОП Лавріненко І.Б. наявні у матеріалах справи; це відправлення було здійснено 29.05.2024 (опис вкладення у цінний лист, накладна "Укрпошти" за №6503000347705 та фіскальний чек "Укрпошти").
21.          Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності ФОП Баранової Л.В. є 68.20. Надання в оренду й експлуатацією власного чи орендованого нерухомого майна.
Короткий зміст позовних вимог
22.          У квітні 2024 року ФОП Лавріненко І.Б. звернулася до Господарського суду Одеської області із позовом до ФОП Баранової Л.В., в якому просила суд визнати недійсним Договір №13 майнового найму нежитлового приміщення, укладений 01.07.2020 позивачкою та відповідачкою.
23.          В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на відсутність у відповідачки прав на укладання Договору, оскільки вона не є власником ізольованого нежитлового приміщення на першому поверсі площею 168,6 кв. м за адресою м. Одеса, вул. Жуковського 38, та не мала права здавати його в оренду.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
24.          Господарський суд Одеської області рішенням від 23.12.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2025, у задоволенні позову відмовив.
25.          Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані, зокрема, таким:
-          суд критично ставиться до аргументів ФОП Лавріненко І.Б. щодо відсутності у ФОП Баранової Л.В. права на укладення Договору найму, оскільки наявні у матеріалах цієї справи докази свідчать про зворотне; дійсно, відповідач не є власником нежитлового приміщення, переданого позивачу в оренду, проте факт набуття ФОП Барановою Л.В. права надавати у користування іншим особам спірне нерухоме майно - приміщення загальною площею 168,6 кв. м, розташоване у будівлі за адресою: місто Одеса, Жуковського, 38, підтверджується укладеним між відповідачем та власником цього приміщення - Федерацією Договором спільного використання нерухомого майна від 18.05.2018 №7; крім того, про право у ФОП Баранової Л.В. надавати в оренду спірне приміщення та використовувати його для виконання своєї діяльності підтверджено листом Федерації від 11.05.2023 №01-38;
-          суд вважає доведеним право власності Ради Федерації на домоволодіння №38 по вулиці Жуковського в м. Одесі - Палац культури будівельників ім. Л. Українки, яке було визнано рішенням арбітражного суду Одеської області від 12.10.1999 у справі №17/4-5151 та зареєстровано відповідно до законодавства, яке діяло на той час, Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі за №7неж-стр.136-р№3991, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Одеським МБТІ 03.11.1999;
-          оскільки реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення у 1999 році, то право власності Ради Федерації профспілок Одеської області на будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 38, є дійсним та такими, що визнається державою без здійснення додаткової державної реєстрації цього права;
-          жодним законом або іншим нормативним актом України не передбачено обов`язок власника (його правонаступника) здійснювати перереєстрацію права власності, яке було зареєстровано БТІ до 01.01.2013 відповідно до нормативних актів, які діяли до прийняття Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції Закону від 11.02.2010; діюче законодавство не вимагає від власника будівлі (домоволодіння) в цілому окремої реєстрації в Реєстрі нерухомого майна кожної складової частини такої будівлі, навіть якщо ця складова частина є ізольованим нежитловим приміщенням;
-          матеріалами справи №916/1596/24 доведено належним чином правонаступництво Федерації професійних спілок Одеської області на майно Ради Федерації профспілок Одеської області, з огляду на положення, зокрема, п.6.1. статуту Федерації;
-          щодо твердження про відсутність у представника Федерації Стебленка А.А. повноважень на представництво третьої особи, то ці твердження спростовуються відомостями з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які наявні у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням: https://opendatabot.ua/c/02668630, https://youcontrol.com.ua/catalog/company_details/02668630/ тощо;
-          ФОП Лавріненко І.Б. не заперечує того, що прийняла зазначене в Договорі найму приміщення та фактично користується цим приміщенням станом на теперішній час, що зумовлює виконання обов`язку позивача з оплати орендних платежів. Інших прав та обов`язків, ФОП Лавріненко І.Б., щодо яких вона могла помилятись при укладанні Договору, останнім не визначено; ФОП Лавріненко І.Б. не зазначає, які саме її права були порушені умовами Договору станом на дату пред`явлення позову у цій справі;
-          ФОП Лавріненко І.Б. жодним чином не обґрунтовує наявність порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів у зв`язку з укладенням оспорюваного Договору від 01.07.2020 №13, який виконується сторонами, хоча і з боку позивача неналежним чином в частині внесення наймачем орендної плати, що було предметом судового розгляду у справах №916/3022/22 та №916/5002/23;
-          відсутність належного обґрунтування з наданням відповідних доказів наявності порушеного права позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
26.          17.04.2025 ФОП Лавріненко І.Б. через систему Електронний суд звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2025, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
27.          Скаржниця посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 ч.2 ст.287, п.8 ч.1, пунктами 1, 3, 4 ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).
28.          У касаційній скарзі зазначає, зокрема, таке:
-          суди попередніх інстанцій при наданні оцінки Договору №7 спільного використання нерухомого майна від 18.05.2018, Договору, наявності правомочностей та дозволу на укладення Договору найму застосували норми статей 182, 203, 215, 229, 230, 317, 328, 334, 761, 774 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 139, 145, 283 Господарського кодексу України (зокрема, що регулюють питання набуття права власності, державної реєстрації прав на нерухоме майно та повноваження укладати договори оренди не власником нерухомого майна) без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), у справі №761/31053/19, від 04.06.2024 у справі №921/110/23;
-          суди попередніх інстанцій не врахували, що Договір укладено особою, яка не мала належного права на розпорядження майном; ФОП Баранова Л.В. не мала жодних прав укладати Договір, а ФОП Лавріненко І.Б. діяла під впливом обману, оскільки ФОП Баранова Л.В. своєю поведінкою та словами запевнила про наявність прав на приміщення;
-          відсутність згоди Федерації на укладення договору з третіми особами та ненадання належних і допустимих доказів такої згоди, є істотним порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.774 ЦК, що зумовлює недійсність правочину;
-          суди неправильно застосували норм процесуального права щодо призначення експертизи у справі (ст.99 ГПК), залучення третьої особи у справі (ст.55 ГПК), подання, належності і допустимості доказів, а також їх оцінки (статті 74, 76, 86 ГПК);
-          суди прийняли рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; суди встановили факт належності всієї будівлі третій особі (право не зареєстровано); при цьому право власності на приміщення у будівлі наявне також у інших осіб, які не були залучені до участі у справі;
-          суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме: 1) договір від 18.05.2018 №7, укладений між Федерацією профспілок Одеської області та відповідачкою, про сумісне використання нерухомого майна; 2) інформаційну довідку від 11.03.2024 №369330515 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна;
-          суди першої та апеляційної інстанції попри пряме витребування оригіналу договору №7 від 18.05.2018 про сумісне використання будівлі, фактично допустили до розгляду інший документ - договір з іншою назвою та змістом, який не відповідає формулюванням, зазначеним у процесуальних документах справи; ухвала про витребування доказів фактично не виконана;
-          на момент перевірки повноважень Стебленка А.А. судом першої інстанції, а саме 14.10.2024, відомості про нього як уповноважену особу від Федерації в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були відсутні в той час коли він надавав сфальсифікований договір для огляду; це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 17.04.2025 за кодом доступу 381306917658 станом на 14.10.2024 00:01; ця інформація є у відкритому доступі, однак стала відома позивачу під час підготовки касаційної скарги; інформацію про повноваження Стебленка А.А. суди не перевірили належним чином;
-          суди попередніх інстанцій допустили істотну правову помилку, яка полягала у неправильному тлумаченні правової природи договору №7 від 18.05.2018, укладеного між Федерацією та ФОП Барановою Л.В.; цей договір є договором про спільне використання нерухомого майна, що за своєю правовою природою відрізняється від договорів найму чи оренди;
-          суди попередніх інстанцій помилково визнали, що Федерація є власником будівлі та не перевірили факту правонаступництва між Радою Федерації професійних спілок Одеської області та Федерацією; не дослідили відсутність доказів прийняття Федерацією будівлі у власність або на баланс; не витребували оригінал реєстраційного посвідчення; не встановили статусу Федерації щодо спірного приміщення; порушили процес дослідження доказів, вказавши, що "суду стало відомо";
-           21.10.2024 суд з невідомих та формальних мотивів відмовив у задоволенні клопотання позивача від 20.10.2024 про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі;
-          суди дійшли помилкових висновків щодо дійсності Договору №7, не дослідивши оригіналу підпису чи печатки, не призначивши судової експертизи попри наявність відповідного клопотання, безпідставно відмовивши у задоволенні такого клопотання; без наявності доказів справжності договору;
-          суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме договору, що був наданий третьою особою з явними ознаками його фальсифікації.
29.          29.05.2025 ФОП Баранова Л.В. через систему Електронний суд подала відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
30.          У відзиві ФОП Баранова Л.В. зазначає, зокрема, таке:
-          правові підстави для визнання недійсним Договору відсутні, оскільки строк дії цього договору сплив 30.06.2024, у зв`язку із отриманням ФОП Лавріненко І.Б. повідомлення про відмову від продовження дії договору оренди, а договір оренди може бути визнаний недійсним виключно на майбутнє;
-          незважаючи на твердження про недійсність Договору та отримання повідомлення про відмову від продовження дії Договору оренди, позивач ФОП Лавріненко І.Б. продовжує фактично користуватись приміщенням навіть під час перебування справи про недійсність договору на розгляді Верховного Суду; якщо позивач дійсно вважає Договір недійсним, він мав в першу чергу припинити користування приміщенням, яке від отримав за цим договором;
-          наявність у представника Федерації Стебленка А.А. повноважень на представництво Федерації і підтверджується відомостями з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є доступними цілодобово в мережі Інтернет; відповідний витяг з Реєстру було надано суду першої інстанції; твердження про те, що Договір №7 від 18.05.2018 укладений між Федерацією та ФОП Барановою Л.В. надано до суду неуповноваженою особою, є хибними;
-          на договорі №7 спільного використання нерухомого майна, який було укладено між Федерацією та ФОП Барановою Л.В., наявний підпис голови Федерації Буратинського В.В. та відбиток печатки; позивач не порушував в суді першої інстанції питання про проведення експертного дослідження підпису від імені Буратинського В.В. на цьому договорі, тому він позбавлений можливості ставити цей підпис під сумнів в суді апеляційної інстанції; жодних запитів щодо належності печатки саме Федерації представник позивача не надав;
-          ФОП Лавріненко І.Б. прийняла приміщення ще 01.07.2020 та продовжує користуватись цим приміщенням без будь-яких перешкод до цього часу; свій обов`язок щодо оплати за користування ФОП Лавріненко І.Б. виконує не в повному обсязі, що є предметом окремих судових справ; більше ніяких прав та обов`язків, у сторін оспорюваного договору немає, отже ніяких прав та обов`язків ФОП Лавріненко І.Б., щодо яких вона могла помилятись при укладанні договору, не існує;
-          інші доводи скаржника не відносяться до предмету спору та не мають значення для його вирішення.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
31.          Верховний Суд ухвалою від 06.05.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Лавріненко І.Б., розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 18.06.2025.
32.          Верховний Суд ухвалою від 18.06.2025 оголосив перерву у розгляді справи до 25.06.2025.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо права власності на будівлю
33.          ФОП Лавриненко І.Б. у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково визнали, що Федерація є власником будівлі та не перевірили факту правонаступництва між Радою Федерації професійних спілок Одеської області та Федерацією; не дослідили відсутність доказів прийняття Федерацією будівлі у власність або на баланс; не витребували оригінал реєстраційного посвідчення; не встановили статусу Федерації щодо спірного приміщення; порушили процес дослідження доказів, вказавши, що "суду стало відомо".
34.          Суди попередніх інстанцій вважали доведеним право власності Ради Федерації на домоволодіння №38 по вулиці Жуковського в м. Одесі - Палац культури будівельників ім. Л. Українки, яке було визнано рішенням арбітражного суду Одеської області від 12.10.1999 у справі №17/4-5151 та зареєстровано відповідно до законодавства, яке діяло на той час, Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі за №7неж-стр.136-р№3991, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Одеським МБТІ 03.11.1999; оскільки реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення у 1999 році, то право власності Ради Федерації профспілок Одеської області на будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 38, є дійсним та такими, що визнається державою без здійснення додаткової державної реєстрації цього права.
35.          Верховний Суд відхиляє доводи скаржниці з огляду на таке.
36.          Позиція ФОП Лавриненко І.Б. зводиться до того, що Федерація не мала права укладати договір оренди, не будучи власником майна з належним чином оформленими правами, а отже, і ФОП Баранова Л.В. не мала правових підстав для укладення договору найму нежитлового приміщення.
37.          ФОП Лавриненко І.Б. наголошує, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про ізольоване нежитлове приміщення площею 168,6 кв. м за адресою Одеська обл., м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 38.
38.          Суди попередніх інстанцій встановили, що Арбітражний суд Одеської області рішенням від 12.10.1999 у справі №17/4-5151 визнав право власності за Радою Федерації професійних спілок Одеської області на домоволодіння №38 по вул. Жуковського в місті Одесі.
39.          На підставі цього рішення 03.11.1999 Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості видало реєстраційне посвідчення на домоволодіння, яке належить державним кооперативним громадянської установи підприємства та організацій, яким посвідчено що домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за Радою Федерації професійних спілок Одеської області і здійснено запис в реєстраційну книгу за №7неж-стр.136 - рн3991.
40.          Відповідно до ч.2 ст.3 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
41.          Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч.3 ст.3 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
42.          Суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення у 1999 році, то право власності Ради Федерації профспілок Одеської області на будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 38, є дійсним та такими, що визнається державою без здійснення додаткової державної реєстрації цього права у створених після 2010 року реєстрах не вимагається.
43.          Законодавство не передбачає обов`язку власника (його правонаступника) здійснювати перереєстрацію права власності, яке було зареєстровано БТІ до 01.01.2013 відповідно до нормативних актів, які діяли до прийняття Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції Закону від 11.02.2010.
44.          Отже, суди попередніх інстанцій вважали доведеним право власності Ради Федерації профспілок Одеської області на домоволодіння №38 по вулиці Жуковського в м. Одесі - Палац культури будівельників ім. Л. Українки, яке було визнано рішенням арбітражного суду Одеської області від 12.10.1999 у справі №17/4-5151 та зареєстровано відповідно до законодавства, яке діяло на той час, Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі за №7неж-стр.136-р№3991, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Одеським МБТІ 03.11.1999.
45.          Федерація відповідно до п.6.1. статуту є правонаступником прав та обов`язків ліквідованих обласної Ради профспілок та Ради Федерації профспілок Одеської області, володіє, користується та розпоряджається майном і грошовими коштами, які належать її на правах власності. Федерація може мати у власності земельні ділянки, будівлі, споруди, обладнання, майно, культурно-освітнього та спортивно-оздоровчого призначення, видавництва, підприємства, навчальні заклади, грошові кошти, акції, інші цінні папери та інше майно, необхідне для матеріального забезпечення діяльності Федерації.
46.          Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріалами справи №916/1596/24 доведено належним чином правонаступництво Федерації на майно Ради Федерації профспілок Одеської області, з огляду на положення, зокрема, п.6.1. статуту Федерації.
47.          Отже, суди попередніх інстанцій вважали, що Федерація як правонаступник Ради Федерації профспілок Одеської області є власником майна, а саме, нежитлового приміщення площею 168,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: Жуковського, 38, м.Одеса, 65045.
48.          Вказане спростовує доводи ФОП Лавриненко І.Б. про те, що суди попередніх інстанцій помилково визнали, що Федерація є власником будівлі та не перевірили факту правонаступництва між Радою Федерації професійних спілок Одеської області та Федерацією; не дослідили відсутність доказів прийняття Федерацією будівлі у власність або на баланс; не витребували оригінал реєстраційного посвідчення; не встановили статусу Федерації щодо спірного приміщення.
49.          Скаржниця також вказує, що суди попередніх інстанцій порушили процес дослідження доказів, вказавши, що "суду стало відомо" та без належного обґрунтування.
50.          Втім, як у рішенні суду першої інстанції, так і у постанові суду апеляційної інстанції відсутні посилання на те, що "суду стало відомо".
51.          Тому, доводи ФОП Лавриненко І.Б. про порушення процесу дослідження доказів не знайшли свого підтвердження.
Щодо правомочностей на укладення Договору
52.          ФОП Лавриненко І.Б. у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій при наданні оцінки Договору №7 спільного використання нерухомого майна від 18.05.2018, Договору, наявності правомочностей та дозволу на укладення Договору найму застосували норми статей 182, 203, 215, 229, 230, 317, 328, 334, 761, 774 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 139, 145, 283 Господарського кодексу України (зокрема, що регулюють питання набуття права власності, державної реєстрації прав на нерухоме майно та повноваження укладати договори оренди не власником нерухомого майна) без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), у справі №761/31053/19, від 04.06.2024 у справі №921/110/23.
53.          Скаржниця вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ФОП Баранова Л.В. не мала жодних прав укладати Договір, оскільки не мала належного права на розпорядження майном, а ФОП Лавріненко І.Б. діяла під впливом обману, оскільки ФОП Баранова Л.В. своєю поведінкою та словами запевнила про наявність прав на приміщення. Вказує, що відсутність згоди Федерації на укладення договору з третіми особами та ненадання належних і допустимих доказів такої згоди, є істотним порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.774 ЦК, що зумовлює недійсність правочину.
54.          Суди попередніх інстанцій критично поставилися до аргументів ФОП Лавріненко І.Б. щодо відсутності у ФОП Баранової Л.В. права на укладення Договору найму, оскільки наявні у матеріалах цієї справи докази свідчать про зворотне; дійсно, відповідач не є власником нежитлового приміщення, переданого позивачу в оренду, проте факт набуття ФОП Барановою Л.В. права надавати у користування іншим особам спірне нерухоме майно - приміщення загальною площею 168,6 кв. м, розташоване у будівлі за адресою: місто Одеса, Жуковського, 38, підтверджується укладеним між відповідачем та власником цього приміщення - Федерацією Договором спільного використання нерухомого майна від 18.05.2018 №7; крім того, про право у ФОП Баранової Л.В. надавати в оренду спірне приміщення та використовувати його для виконання своєї діяльності підтверджено листом Федерації від 11.05.2023 №01-38.
55.          Верховний Суд відхиляє доводи скаржниці з огляду на таке.
56.          Статтею 203 ЦК встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
57.          Згідно з частинами 1, 3 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
58.          Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
59.          Відповідно до ст.761 ЦК право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
60.          У частинах 1, 2 ст.319 ЦК визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закон.
61.          Передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.774 ЦК).
62.          ФОП Лавриненко І.Б. вказує, що у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено висновок про застосування норм права, згідно якого, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".
63.          За умовами укладеного Федерацією та ФОП Барановою Л.В. Договору №7 спільного використання нерухомого майна, ФОП Баранова Л.В. має право безперешкодно та цілодобово використовувати майно за напрямками своєї діяльності відповідно до витягу, зазначеного в преамбулі цього Договору, який є додатком до цього Договору, протягом всього строку дії цього Договору, відповідно до призначення майна, умов цього Договору та законодавства України (п.5.1).
64.          Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності ФОП Баранової Л.В. є 68.20. Надання в оренду й експлуатацією власного чи орендованого нерухомого майна.
65.          01.07.2020 ФОП Баранова Л.В. (як наймодавець) та ФОП Лавриненко І.Б. (як наймач) уклали Договір №13 майнового найму нежитлового приміщення площею 168,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: Жуковського, 38, м. Одеса, 65045 для використання цього приміщення під магазин.
66.          Крім того, як встановив суд апеляційної інстанції, 11.05.2023 Федерація листом від №01-38, підписаним заступником голови Федерації Андрієм Стебленко, підтвердила право ФОП Баранової Л.В. надавати в оренду, використовувати для виконання своєї діяльності приміщення, площею 168,6 кв. м за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 38.
67.          Право передання майна у найм має власник майна або особа, якій належать майнові права. У разі передачі майна у найм не власником цього майна судовому захисту підлягатимуть порушені таким чином права власника цього майна (постанова Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №761/31053/19, на яку посилається скаржниця).
68.          Втім, у цій справі суди встановили наявність у ФОП Баранової Л.В. права надавати в оренду приміщення, площею 168,6 кв. м за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 38, власником якого є Федерація.
69.          Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.02.2021 у справі №761/31053/19, на яку посилається скаржниця, вказав: "Звертаючись до суду з цим позовом, наймач ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року наймодавець АТ «Уксоцбанк» не є власником квартири АДРЕСА_1 , а тому не мало права передавати її в оренду. Верховний Суд вважає, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не стосуються змісту оспорюваного правочину, а тому не є передбаченою частиною першою статті 203 ЦК України підставою для визнанням його недійсними".
70.          ФОП Лавріненко І.Б. наголошує, що вона діяла під впливом обману, оскільки ФОП Баранова Л.В. своєю поведінкою та словами запевнила про наявність прав на приміщення.
71.          Однак для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.
72.          Втім, з обставин справи вбачається, що ФОП Лавріненко І.Б. прийняла зазначене в Договорі найму приміщення та використовувала його, що зумовлює виконання обов`язку з оплати орендних платежів. Інших прав та обов`язків, ФОП Лавріненко І.Б., щодо яких вона могла помилятись при укладанні Договору, вона не визначила. ФОП Лавріненко І.Б. не зазначає, які саме її права були порушені умовами Договору станом на дату пред`явлення позову у цій справі.
73.          ФОП Лавриненко І.Б. також посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.06.2024 у справі №921/110/23.
74.          Втім, з цієї постанови (від 04.06.2024 у справі №921/110/23) вбачається, що Головне управління ДПС у Тернопільській області визнано конкурсним кредитором у справі про банкрутство, його вимоги виникли у зв`язку із наявністю заборгованості по оплаті відповідних платежів та внесків. Суди у справі №921/110/23 вказали, що Головне управління ДПС у Тернопільській області не є встановленою стороною договору оренди відповідних земельних ділянок, а тому податковий орган не має повноважень, на подання заяви з кредиторськими вимогами на визначену суму як вимоги щодо заборгованості орендної плати за землю.
75.          Отже, правовідносини, що виникли у справі №921/110/23, не є подібними правовідносинам, що виникли у цій справі.
76.          З урахуванням вищенаведеного, доводи скаржниці про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду не знайшли свого підтвердження.
Щодо прийняття рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі
77.          ФОП Лавриненко І.Б. у касаційній скарзі зазначає, що суди порушили ст.55 ГПК, оскільки прийняли рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; суди встановили факт належності всієї будівлі третій особі (право не зареєстровано); при цьому право власності на приміщення у будівлі наявне також у інших осіб, які не були залучені до участі у справі.
78.          Верховний Суд відхиляє доводи скаржниці з огляду на таке.
79.          ФОП Лавриненко І.Б. наголошує, що інформація про ізольоване приміщення площею 168,6 кв. м, яке є предметом спору, відсутня у реєстрі, оскільки згідно з інформаційною довідкою №369330515 від 11.03.2024, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані такі об`єкти нерухомого майна:
-          нежиле підвальне приміщення, площею 125,7 кв. м; власник: Лінник Альона Андріївна; реєстрація: 20.11.2020;
-          приміщення; власник: ВАТ "Одесаобленерго"; реєстрація: 02.02.2005;
-          нежиле підвальне приміщення, площею 125,7 кв. м; власник: Кузіна Ольга Борисівна; реєстрація: 31.03.2008.
80.          Верховний Суд звертає увагу, що суди попередніх інстанцій не встановлювали факт належності Федерації всієї будівлі за адресою АДРЕСА_1 .
81.          Так, суд апеляційної інстанції, досліджуючи обставини права власності на спірне майно, вказав, що "діюче законодавство не вимагає від власника будівлі (домоволодіння) в цілому окремої реєстрації в Реєстрі нерухомого майна кожної складової частини такої будівлі, навіть якщо ця складова частина є ізольованим нежитловим приміщенням".
82.          Згідно з ч.1 ст.761 ЦК право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
83.          Наймодавцем за договором оренди може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (ч.2 ст.761 ЦК).
84.          Відповідно до ч.1 ст.774 ЦК передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.
85.          Аналіз цих норм права дає підстави для висновку, що належними сторонами орендних правовідносин (за договором оренди) можуть бути лише власник орендованого майна (особа, якій належать майнові права) та орендар, а у випадках, передбачених ч.1 ст.774 ЦК - також інша особа, якій наймач передав орендовану річ у піднайм (аналогічна позиція наведена Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 у справі №910/20154/16, від 14.06.2022 у справі №904/5417/18).
86.          Як встановили суди попередніх інстанцій:
-          Федерація як правонаступник Ради Федерації профспілок Одеської області є власником майна, а саме, нежитлового приміщення площею 168,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: Жуковського, 38, м.Одеса, 65045;
-          ФОП Баранова Л.В. на підставі Договору №7 спільного використання нерухомого майна від 18.05.2018 має право безперешкодно та цілодобово використовувати майно (будівлю загальною площею 168,6 кв. м) за напрямками своєї діяльності;
-          ФОП Баранова Л.В. (як наймодавець) та ФОП Лавриненко І.Б. (як наймач) уклали Договір майнового найму нежитлового приміщення площею 168,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: Жуковського, 38, м.Одеса, 65045.
87.          Учасниками цієї справи є ФОП Лавриненко І.Б. (позивач - як орендар спірного приміщення), ФОП Баранова Л.В. (відповідач - як особа, яка передала приміщення в оренду), Федерація (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - як власник приміщення).
88.          Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п.8 ч.1 ст.310 ГПК).
89.          Тому, доводи скаржниці про те, що суди попередніх інстанцій прийняли рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, не знайшли свого підтвердження. 
90.          Отже, визначена ФОП Лавриненко І.Б. підстава касаційного оскарження, передбачена п.8 ч.1 ст.310 ГПК, не знайшла свого підтвердження.
Щодо дослідження доказів 
91.          ФОП Лавриненко І.Б. у касаційній скарзі зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме: 1) договір від 18.05.2018 №7, укладений між Федерацією та відповідачкою, про сумісне використання нерухомого майна; 2) інформаційну довідку від 11.03.2024 №369330515 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
92.          Скаржниця вказує, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме договору, що був наданий третьою особою з явними ознаками його фальсифікації; суди неправильно застосували норм процесуального права щодо подання, належності і допустимості доказів, а також їх оцінки (статті 74, 76, 86 ГПК).
93.          Верховний Суд відхиляє ці доводи скаржниці з огляду на таке.
94.          Як встановили суди попередніх інстанцій, факт набуття ФОП Барановою Л.В. права надавати у користування іншим особам спірне нерухоме майно - приміщення загальною площею 168,6 кв. м, розташоване у будівлі за адресою: місто Одеса, Жуковського, 38 підтверджується укладеним між відповідачем та власником цього приміщення - Федерацією Договором спільного використання нерухомого майна від 18.05.2018 №7.
95.          ФОП Лавриненко І.Б. зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції попри пряме витребування оригіналу договору №7 від 18.05.2018 про сумісне використання будівлі, фактично допустили до розгляду інший документ - договір з іншою назвою та змістом, який не відповідає формулюванням, зазначеним у процесуальних документах справи; ухвала про витребування доказів фактично не виконана. Скаржниця вважає, що суди попередніх інстанцій допустили істотну правову помилку, яка полягала у неправильному тлумаченні правової природи договору №7 від 18.05.2018, укладеного між Федерацією та ФОП Барановою Л.В.; цей договір є договором про спільне використання нерухомого майна, що за своєю правовою природою відрізняється від договорів найму чи оренди.
96.          Відповідно до ст.6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК).
97.          Згідно зі ст.628 ЦК зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
98.          Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК).
99.          Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК полягає у наданні сторонам права на власний розсуд реалізувати: 1) можливість укласти договір або утриматися від укладення договору; 2) можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
100.          У вирішенні питання правової природи спірного договору доречно звернутися до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.05.2018 у справі №924/263/17, від 02.02.2022 у справі №927/1099/20, від 23.03.2021 у справі №916/2380/18, від 01.10.2020 у справі №910/21935/17, від 04.07.2018 у справі №916/935/17, від 17.01.2019 у справі №923/241/18, від 19.08.2020 у справі №915/1302/19 про те, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.
101.          Суди попередніх інстанцій встановили, що за змістом укладеного між Федерацією та ФОП Барановою Л.В. договору Федерація передає, а ФОП Баранова Л.В. як член профспілки, приймає в тимчасове користування на умовах цього Договору нерухоме майно - будівлю, за адресою місто Одеса, Жуковського, 38, (надалі Будинок культури) загальною площею 168,6 кв. м; конкретний перелік приміщень відображається в Акті прийому-передачі. 
102.          Суди окремо не висловлювалися щодо правової природи цього договору, при цьому оцінивши відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, умовами договору, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості їх дій та правових наслідків.
103.          Тому, доводи скаржниці про неправильне тлумачення правової природи Договору №7 від 18.05.2018 є необґрунтованими.
104.          Крім того, ФОП Лавриненко І.Б. зазначає, що на момент перевірки повноважень Стебленка А.А. судом першої інстанції, а саме 14.10.2024, відомості про нього як уповноважену особу від Федерації в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були відсутні в той час коли він надавав сфальсифікований договір для огляду; це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 17.04.2025 за кодом доступу 381306917658 станом на 14.10.2024 00:01.
105.          Втім, суд апеляційної інстанції щодо твердження про відсутність у представника Федерації Стебленка А.А. повноважень на представництво третьої особи вказав, що ці твердження спростовуються відомостями з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які наявні у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням: https://opendatabot.ua/c/02668630, https://youcontrol.com.ua/catalog/company_details/02668630/ тощо.
106.          Верховний Суд звертає увагу скаржниці на ч.2 ст.300 ГПК, відповідно до якої суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
107.          ФОП Лавриненко І.Б. також вказує, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме договору, що був наданий третьою особою з явними ознаками його фальсифікації.
108.          У розумінні ст.77 ГПК допустимими доказами є: 1) певні засоби доказування, які відповідно до законодавства повинні підтверджувати обставини, тобто ці обставини не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; 2) докази, одержані без порушення закону, які в такому випадку приймаються судом.
109.          Таким чином, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування, бо не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми матеріального права, яка містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи.
110.          Натомість скаржниця у поданій касаційній скарзі не обґрунтувала того, в чому саме проявилося порушення судом апеляційної інстанції положень ст.77 ГПК, зокрема, щодо закону, з порушенням якого отримано оцінені судом докази, та/або підтвердження обставин іншими засобами доказування, а не певними засобами доказування, які відповідно до законодавства повинні підтверджувати фактичні обставини справи.
111.          Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи в цілому зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржниці, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень.
Щодо клопотання про призначення експертизи
112.          ФОП Лавриненко І.Б. у касаційній скарзі зазначає, що 21.10.2024 суд з невідомих та формальних мотивів відмовив у задоволенні клопотання позивача від 20.10.2024 про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі; суди дійшли помилкових висновків щодо дійсності Договору №7, не дослідивши оригіналу підпису чи печатки, не призначивши судової експертизи попри наявність відповідного клопотання, безпідставно відмовивши у задоволенні такого клопотання; без наявності доказів справжності договору; суди неправильно застосували норм процесуального права щодо призначення експертизи у справі (ст.99 ГПК).
113.          Верховний Суд відхиляє доводи скаржниці з огляду на таке.
114.          У судовому засіданні 21.10.2024 суд першої інстанції за результатом розгляду клопотання позивача про призначення експертизи ухвалою у протокольній формі відмовив у його задоволенні та роз`яснив мотиви такої відмови.
115.          Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду (стаття 1 Закону України "Про судову експертизу").
116.          Відповідно до ч.1 ст.98 ГПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
117.          Умови, за настання яких суд призначає судову експертизу, визначені ст.99 ГПК.
118.          Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
119.          Верховний Суд неодноразово зазначав, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №902/834/20, від 13.08.2021 у справі №917/1196/19, від 30.09.2021 у справі №927/110/18, від 26.10.2022 у справі №904/5077/21, від 06.02.2024 у справі №910/12661/22).
120.          Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 910/11002/21, від 06.02.2024 у справі №910/12661/22.
121.          Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
122.          Відповідно до ч.1 ст.237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
123.          Відповідно до ч.3 ст.2 ГПК основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.
124.          За змістом ст.13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
125.          Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
126.          Враховуючи принципи змагальності та рівності сторін, предмет доказування, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржник аргументовано не довів в чому саме полягає необґрунтованість відхилення клопотання щодо призначення експертизи. Крім того, незгода із відмовою у призначенні експертизи сама по собі не може бути підставою для висновку, що суд допустив у цій частині порушення норм процесуального права, яке є підставою для скасування оскарженого рішення. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №910/3600/22, від 10.01.2024 у справі №921/39/23, від 06.02.2024 у справі №910/12661/22.
127.          З огляду на це, оскаржувані рішення підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
128.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
129.          Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
130.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.
Судові витрати
131.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Лавріненко Ірини Борисівни залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 у справі №916/1596/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                    О. Баранець