ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  921/523/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Картере В. І., Огородніка К. М.
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

учасники справи:
представник АТ "Державний ощадний банк України" - Маракіна О. Г.,
представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (вх. № 2851/2025)

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2025
у складі колегії суддів: Панової І. Ю. - головуючого, Кравчук Н. М., Скрипчук  О.  С.
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024
та на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 (за наслідками розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк")
у складі судді Руденко О. В. 
у справі № 921/523/24 
за заявою  ОСОБА_1 
про неплатоспроможність, -
ВСТАНОВИВ
На розгляд суду постало питання щодо визнання грошових вимог банку до боржника фізичної особи за кредитним договором в іноземній валюті, заборгованість за яким була стягнута рішенням суду. 

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1.          27.07.2007 між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк, Банк)  та фізичною особою ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позичальник) було укладено кредитний договір №07/07/965М (далі-Договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати Позичальникові кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2. даного Договору, на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно із цим Договором в повному обсязі (п.1.1); сума кредиту: 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів (п.1.2).
2.          27.07.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором між ЗАТ КБ "Приватбанк" (Заставодержатель) та ОСОБА_1 були укладені Договори застави товару в обороті №07/07/965М за якими загальна вартість предметів застави склала 370 240 грн. 
3.          07.04.2010 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №2-209/10 позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково та в рахунок заборгованості за кредитним договором №07/07/965М від 07.07.2007 в розмірі 718 653,12 грн, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара становить 89 794,14 доларів США, звернуто стягнення на заставне майно. За твердженням кредитора, яке не оспорене арбітражним керуючим та боржником, на час звернення до суду із кредиторськими вимогами, зазначене судове рішення виконане не було. Протилежного судом не встановлено.     
4.          Із описової частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 у справі №2/0417/3228/2012 слідує, що у березні 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до суду про стягнення на його користь солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі 1 607 358,51 грн. 
5.          За наслідками розгляду цього спору, судом позовні вимоги були задоволені повністю та стягнуто, зокрема, із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 1 604 358,51 грн заборгованості та 3 219,00 грн судового збору, всього - 1 607 577,51 грн.
6.          07.10.2024 ухвалою Господарського суду Тернопільської області відкрито провадження у справі № 921/523/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, призначено керуючим реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Шимечка А.Я.
7.          24.10.2024 до суду від АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника в сумі 10 341 011,23 грн. 
8.          Банк зазначає, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості в національній валюті за договором укладеним в іноземній валюті не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання саме у валюті кредиту. Й не позбавляє Банк права на повернення тіла кредиту, отримання відсотків та комісії за користування кредитом тощо у валюті кредиту, на умовах, передбачених договором, оскільки судове рішення не змінює валюту кредитування, а лише свідчить про настання строку виконання зобов`язань за задоволеною судом вимогою.  
9.          Банк доводить, що його грошові вимоги станом на 06.10.2024 складають 10  341 011,23 грн, які складаються з: 232 219,91 доларів США загальна сума заборгованості за кредитним договором, 18 200,87 доларів США відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), 3 219 грн судовий збір, стягнутий рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 у справі № 2/0417/3228/2012, 1 950 грн судовий збір, стягнутий рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2010 у справі № 2-209/10. Вказує, що загальна вартість предметів застави складає 370 240 грн. 

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції
10.          30.12.2024 ухвалою Господарського суду Тернопільської області у справі №921/523/24 задоволено частково заяву АТ КБ "ПриватБанк". Визнано грошові вимоги кредитора АТ КБ "ПриватБанк"  до  боржника   ОСОБА_1  у  розмірі  1 754 051,64 грн., з яких: 370 240 грн - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника та 4 844,80 грн судового збору. 
11.          Черговість задоволення грошових вимог кредитора: 
- 4 884,80 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів); 
- 1 754 051,64 грн (заборгованість) - вимоги другої черги. 
У задоволенні решти вимог кредитора - відмовлено. 
Окремо внесено до Реєстру вимог кредиторів грошові вимоги АТ КБ  "ПриватБанк" в сумі 370 240 грн, що забезпеченні заставою. 
Окремо внесено до Реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави відповідно до Договору іпотеки та державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна.
12.          Ухвала мотивована тим, що грошові вимоги кредитора АТ КБ "Приватбанк" належить задовольнити частково, виходячи у цій частині саме із буквального змісту рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 у справі №2/0417/3228/2012, що набрало законної сили, яким встановлена (визначена) сума заборгованості за Договором в розмірі 1 604 358,51 грн та судові витрати в сумі 3 219 грн.
13.          Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох відсотків річних, зважаючи на визначений кредитором період прострочення та встановлену судовим рішенням суму заборгованості місцевий господарський суд вважав, обґрунтовано заявленими в цій частині грошові вимоги в сумі 144 524,13 грн.
14.          Господарський суд першої інстанції також зазначив, що в забезпечення виконання зобов`язань за Договором між Банком (Заставодержатель) та ОСОБА_1 були укладені Договори застави товару в обороті, за якими загальна вартість предметів застави склала 370 240 грн, а отже грошові вимоги у розмірі 370 240 грн є забезпеченні договорами застави.
15.          30.12.2024 ухвалою Господарського суду Тернопільської області у справі №921/523/24 завершено попереднє засідання, за результатами якого суд постановив внести до Реєстру вимог кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 грошові вимоги, зокрема, Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у розмірі  1 754 051,64 грн, з яких: 370 240 грн - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника. 
Окремо внесено до Реєстру вимог кредиторів грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в сумі 370 240 грн, що забезпеченні заставою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
16.          08.04.2025 постановою Західного апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 11.04.2025) апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" - задоволено частково.
17.          Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 у справі №921/523/24 про визнання грошових вимог до боржника - залишено без змін.
18.          Резолютивну частину ухвали попереднього засідання Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 у справі № 921/523/24 в частині визнання грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" змінено, виклавши її в наступній редакції: 
"Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у розмірі 1  754  051,64 грн,  з яких:  370 240 грн  вимоги,  що забезпечені заставою майна боржника та  4 844,80 грн судового збору:
- 4 884,80 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів);
- 1 754 051,64 грн (заборгованість) - вимоги другої черги."
19.          Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що кредиторські грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" до боржника ОСОБА_1 підлягають визнанню та внесенню до Реєстру вимог кредиторів відповідно до частини 4 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства в сумі 1  754  051,64 грн. 
20.          Щодо ухвали Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 за результатами попереднього засідання у справі №921/523/24 апеляційний господарський суд зазначив, що місцевий господарський суд у резолютивній частині ухвали попереднього засідання помилково не зазначив 4 884,80 грн судового збору за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів). Отже, резолютивна частина ухвали Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 у справі №921/523/24 попереднього засідання в частині визнання грошових вимог підлягає зміненню. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
21.          16.04.2025 (через підсистему "Електронний суд") Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить:
1) скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 у справі №921/523/24 за наслідками розгляду грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк"; прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 у загальному розмірі 10 341 011,23 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 ,
2) змінити ухвалу попереднього засідання Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 у справі № 921/523/24, виклавши резолютивну частину рішення наступним чином:
"Завершити попереднє засідання, за результатами якого внести до реєстру вимог кредитора фізичної особи ОСОБА_1 грошові вимоги визнаного судом, а саме:
- Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" в сумі 339 492,98 грн: 6  056,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів); 256 680,77 грн - вимоги другої черги, 82 812,21 грн - вимоги третьої черги;
-  Головного  управління  ДПС  у  Тернопільській області  у  розмірі  177 445,30 грн:  6 056,00 грн - судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів); 130 262,11 грн - вимоги другої черги; 47 183,19 грн штрафні санкції - вимоги третьої черги;
- АТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 10 341 011,23 грн, з яких: 370 240 грн  вимоги,  що  забезпечені  заставою  майна  боржника  та 4 844,80 грн судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських (грошових) вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів).
Окремо внести до Реєстру вимог кредиторів грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в сумі 370 240 грн, що забезпеченні заставою".
В іншій частині ухвалу попереднього засідання Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 у справі № 921/523/24 - залишити без змін.
22.          Скаржник вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови були порушені та неправильно застосовані норми ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) та не враховано  висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/25640/14, від 30.08.2023 у справі № 918/847/22.
23.          АТ КБ "ПриватБанк" доводить, що звертаючись до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення заборгованості, визначив таку заборгованість саме у валюті зобов`язання - долар США і в рішенні зазначено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним станом на 01.03.2012 склала 202 047,37 доларів США. Скаржник вважає, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості в національній валюті за договором укладеним в іноземній валюті не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання саме у валюті кредиту.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
24.          Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
25.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
26.          Здійснивши перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступних висновків.
27.          Відповідно до ст. 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
28.          Подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб (ч. 1 ст. 122 КУзПБ).
29.          Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.
30.          У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18).
31.          Розглядаючи кредиторські вимоги, суд, в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності) та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 913/479/18).
32.          У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
33.          Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
34.          Згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 ЦК України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
35.          Разом з тим, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 ЦК України).
36.          У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі  кредитного договору №07/07/965М від 27.07.2007 АТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 85 000 доларів США для особистих цілей, який позичальник зобов`язався повернути та сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно із цим договором в повному обсязі.
37.          Отже, заборгованість ОСОБА_1 виникла перед Банком за укладеним договором кредиту в іноземній валюті.
38.          Судами також встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 у справі №2/0417/3228/2012, яке набрало законної сили, стягнуто, зокрема, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 1 604 358,51 грн заборгованості та 3 219 грн судового збору, всього - 1 607 577,51 грн.
39.          При цьому, суди з`ясували, що із описової частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 у справі №2/0417/3228/2012 слідує, що у березні 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до суду про стягнення на його користь солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі 1 607 358,51 грн.
40.          Чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, тому у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 та частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання позичальником є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Подібний висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц.
41.          У той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зазначила про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.
42.          Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц, зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
43.          У постанові від 22.08.2023 у справі № 904/1693/22 Верховний Суд вказав, що кредитор, який сам визначив заборгованість в еквіваленті на національну валюту - гривню України, погодився із судовими рішеннями, якими таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Відтак, заявивши до стягнення в судовому порядку заборгованість за кредитним договором в гривневому еквіваленті та погодившись з судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, Банк втратив право при зверненні в подальшому з грошовими вимогами до боржника у справі про її неплатоспроможність визначити суму боргу з урахуванням курсової різниці. Наведені висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/25640/14, на яку посилається скаржник. 
44.          Отже у цій справі, встановивши, що Банк заявив про стягнення до боржника суму боргу у справі №2/0417/3228/2012 в гривнях, погодився із прийнятим судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що Банк, у цьому випадку, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також в постанові від 09.04.2025 у справі № 916/1690/24.
45.          Твердження скаржника про те, у рішенні Індустріального суду м. Дніпропетровська від 04.04.2012 зазначено, що станом на 01.03.2013 заборгованість боржника склала 202 047,37 доларів США, Верховний Суд відхиляє, оскільки наведене не спростовує встановлені судами обставини заявлення Банком до стягнення заборгованості в національній валюті та стягнення її в гривні судом у справі №2/0417/3228/2012. Натомість такі аргументи скаржника спонукають Верховний Суд до оцінки наявних у справі доказів та встановлення обставин, що виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції в силу ст. 300 ГПК України. При цьому скаржник не наводить аргументів щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо оцінки доказів. 
46.          У постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/25640/14, на неврахуванні якої наполягає скаржник, Верховний Суд зазначив, що: "Натомість, якщо борг боржника виник на підставі кредитного договору, що визначений в іноземній валюті, в якій і був заявлений позивачем (кредитором) до стягнення у судовому порядку, але судовим рішенням за результатом розгляду такого спору сума боргу встановлена лише в національній валюті без зазначення його еквівалента в іноземній валюті, то це не свідчить, що відбулась трансформація грошового зобов`язання, визначеного у іноземній валюті, у зобов`язання у національній валюті, без урахування його фактичного розміру за курсом, встановленим НБУ на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника (такого змісту висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 918/847/22, на який також посилається скаржник).
47.          Разом з тим, направляючи справу № 910/25640/14 на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що судам попередніх інстанцій у цій справі належало з`ясувати питання того, у якій валюті (національній чи іноземній) заявлялись позовні вимоги податковим органом у справі №5011-12/9747-2012, у якій валюті стягнута заборгованість судовим рішенням у вказаній справі та чи звертався кредитор зі скаргами на таке рішення в частині стягнення з Боржника сум в гривневому еквіваленті. 
48.          У справі № 918/847/22, на яку посилається скаржник, було встановлено: "Так, у рішенні Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2010 року, у справі №2-1181/10 було встановлено, що 09 липня 2009 року ПАТ КБ "Приватбанк" направив ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушень, тобто банк вчинив дії щодо дострокового повернення кредитних коштів, через недотримання боржником положень кредитного договору та 28 травня 2010 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за даним Кредитним договором №ROZ0GA0000000067 від 21 липня 2008 року в розмірі 32573,97 доларів США" (п. 37 постанови Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 918/847/22).
49.          Отже наведене свідчить про відмінність встановлених судами фактичних обставин у вказаних скаржником справах № 910/25640/14 та № 918/847/22 та у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, а тому Суд відхиляє протилежні твердження скаржника. 
50.          Доводів щодо правильності визнання судами попередніх інстанції 3% річних та розміру забезпечених вимог кредитора касаційна скарга не містить, тому Верховний Суд не здійснює оцінки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в цій частині. 
51.          Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає висновки, що їх дійшли суди попередніх інстанцій під час розгляду грошових вимог Банку до ОСОБА_1 такими, що відповідають фактичним обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень. 
52.          Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, пункт 23). 
53.          Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не підтвердилися.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
54.          Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених  статтею 300  цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
55.          Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 308, ст. 309 ГПК України, касаційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі ухвали Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 в частині розгляду грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 та постанова Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 (з урахуванням внесених змін в резолютивну частину ухвали попереднього засідання щодо зазначення 4 884,80 грн судового збору за подання заяви про визнання кредиторських) - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат
56.          У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 300, 301, 308,  309,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення. 
2.          Постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2025, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2024 (за наслідками розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк") у справі № 921/523/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков

Судді                                                                                                    В. Картере

                                                                                                    К. Огороднік