ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/11932/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Міністерства юстиції України
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 про відмову у відкритті апеляційного провадження 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "ПРОГРЕС"
до  Міністерства юстиції України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:  Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черток Ірина Володимирівна
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Валерія Лобановського, 4-В"
про скасування наказу Міністерства юстиції України,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог та рішення у справі
1.1. У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "ПРОГРЕС" (далі -ТОВ "ТД "ПРОГРЕС") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Проспект Валерія Лобановського, 4-В" (далі - ОСББ) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.11.2021 № 4087/5 "Про задоволення скарги", яким задоволено скаргу ОСББ та скасовані рішення, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черток І. В., що порушує права та законні інтереси позивача як власника об`єкта нерухомого майна (1/500 частки нежитлового приміщення № 178, що знаходиться на -1 (мінус першому) поверсі, за адресою: м. Київ, проспект Лобановського Валерія (проспект Червонозоряний), 4-В.
1.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15.11.2021 № 4087/5 в частині пунктів 1, 2 та 4 щодо скасування рішення від 28.04.2021 № 57923371, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черток І. В., в частині вчинення реєстраційних дій відносно ТОВ "ТД "ПРОГРЕС". У решті позовних вимог відмовлено.
1.3. 29.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку надійшла апеляційна скарга Міністерства юстиції України, датована 05.04.2025, в якій заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024, прийняти скаргу, відкрити апеляційне провадження та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Обґрунтовуючи пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення заявник посилався на те, що повний текст рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 відповідач не отримував, що позбавило його можливості ознайомитися з мотивувальною частиною рішення та належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження.
У подальшому, 06.01.2025 Господарським судом міста Києва зареєстровано запит Міністерства юстиції України про отримання повного тексту рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024.
Згідно з трекінгом з офіційного сайту Укрпошти повний текст рішення у справі отримано Міністерством юстиції України засобами поштового зв`язку 14.04.2025.
Заявник вказував на те, що в Міністерстві юстиції України працює значна кількість державних службовців та працівників, які спеціалізуються на різних напрямках роботи та виконують свої службові обов`язки виключно в межах наданих повноважень. Це стосується, зокрема, і контролю за своєчасним отриманням судових рішень у конкретних справах, який покладається лише на відповідальний підрозділ або працівника, визначеного для ведення відповідного судового процесу.
У зв`язку з цим будь-яка технічна  або організаційна затримка, пов`язана з ненадходженням рішення суду, не може бути кваліфікована як недбалість з боку Міністерства в цілому, оскільки така ситуація виникла не з вини працівників, а з об`єктивних причин, пов`язаних із нездійсненням доставки судового документа до відповідного каналу офіційної комунікації.
1.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2025 визнано неповажними наведені заявником апеляційної скарги причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі, апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 у справі № 910/11932/23 залишено без руху на підставі частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України та надано заявнику строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції відповідну заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо існують інші підстави для поновлення строку.
1.5. 19.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Міністерства юстиції України про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення недоліків апеляційної скарги, яку обґрунтовано аналогічними обставинами, які були наведені в апеляційній скарзі щодо пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, а також зазначено, що враховуючи сукупність обставин, постійний і систематичний характер перешкод, які вплинули, в тому числі й на опрацювання процесуальних документів у справі № 910/11932/23, пропуск строку, а також подання апеляційної скарги в межах розумного строку, заявник просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення у справі.
2. Короткий зміст оскаржуваного у справі судового рішення
2.1. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 відмовлено Міністерству юстиції України у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 у справі № 910/11932/23, повернуто Міністерству юстиції України матеріали апеляційної скарги разом з доданими до неї додатками.
2.2. Суд апеляційної інстанції вказав на те, що у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження Міністерством юстиції України фактично наводяться ті ж самі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, які вже були визнані судом апеляційної інстанції неповажними, в той час як в ухвалі суду від 02.05.2025 скаржнику встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції вказав на безпідставність посилань скаржника на неотримання відповідачем повного тексту рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024, встановивши, що повний текст вказаного судового рішення було складено 11.06.2024, опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14.06.2024 та надіслано Міністерству юстиції України до його електронного кабінету і доставлено 11.06.2024. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що представник Міністерства юстиції України був присутній при прийнятті судового рішення та починаючи з 14.06.2024, також міг ознайомитися з повним текстом судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції, Міністерство юстиції України у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2025, а справу направити до Північного апеляційного господарського суду для вирішення питання про відкриття провадження, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Скаржник зазначає, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції, встановивши, що копія рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2023 не направлялася Міністерству юстиції України, тобто відсутні докази отримання відповідачем оскаржуваного судового рішення засобами поштового зв`язку, не звернув увагу на доводи апеляційної скарги та заяви про поновлення процесуального строку про те, що копію оскаржуваного судового рішення отримано лише 14.04.2025, що підтверджується трекінгом Укрпошти, та 15.04.2025 у форматі доручення.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2018 у справі № 916/3188/16 звернуто увагу на необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.
Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950.
Конституційний принцип забезпечення апеляційного та, у визначених законом випадках, касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
На думку скаржника, суд апеляційної інстанції не аналізував та не надав правової оцінки доводам, викладеним у клопотанні Міністерства юстиції України про поновлення строку, а також не досліджував подані в підтвердження цих доводів докази, чим порушив право на доступ до правосуддя та оскарження судового рішення.
3.2. Відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк не надходив.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Переглянувши оскаржене у справі судове рішення, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке. 
4.2. Предметом касаційного оскарження є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2025  про відмову Міністерству юстиції України у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 у справі № 910/11932/23 та повернення заявнику матеріалів апеляційної скарги разом з доданими до неї додатками на підставі пункту 4 статті 261 Господарського процесуального кодексу України.
4.3. Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Реалізація конституційного права, зокрема на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, у даному випадку норм Господарського процесуального кодексу України.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів ("Diya 97 v. Ukraine", № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані ("Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine", № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010).
4.4. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу (частини третя статті 256 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 2-4 статті 260 вказаного Кодексу до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
4.5. Як свідчать матеріали справи, апеляційна скарга Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 надійшла до суду апеляційної інстанції 29.04.2025, яку згідно з ухвалою суду від 02.05.2025 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме наведення інших поважних причин пропуску строку подання апеляційної скарги, у зв`язку із визнанням неповажними наведених в апеляційній скарзі причин пропуску процесуального строку.    
Суд апеляційної інстанції установив, що у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження Міністерством юстиції України фактично наводяться ті ж самі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, які вже були визнані судом апеляційної інстанції неповажними, у той час як в ухвалі суду від 02.05.2025 скаржнику встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що посилання скаржника на те, що Міністерство юстиції України не отримало повного тексту рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024, що позбавило його можливості ознайомитися з мотивувальною частиною рішення та належним чином реалізувати право на апеляційне оскарження, не може вважатися у цьому випадку поважною причиною для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, адже повний текст рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 було складено 11.06.2024 та опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14.06.2025.
Згідно з довідкою про доставку електронного документа (з системи електронного документообігу "Діловодство спеціалізованого суду") рішення суду першої інстанції від 03.06.2024 було надіслано Міністерству юстиції України до його електронного кабінету та доставлено 11.06.2024.
Крім того представник Міністерства юстиції України був присутній при прийнятті судового рішення, міг ознайомитися з повним текстом судового рішення.
4.6. Міністерство юстиції України, обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення від 03.06.2024, вказувало на значну кількість державних службовців та працівників, які спеціалізуються на різних напрямках роботи, зокрема, і контролю за своєчасним отриманням судових рішень у конкретних справах, який покладається лише на відповідальний підрозділ або працівника, визначеного для ведення відповідного судового процесу. Будь-яка технічна  або організаційна затримка, пов`язана з ненадходженням рішення суду, не може бути кваліфікована як недбалість з боку Міністерства в цілому, оскільки така ситуація виникла не з вини працівників, а з об`єктивних причин, пов`язаних з нездійсненням доставки судового документа до відповідного каналу офіційної комунікації.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що внутрішньо-організаційні питання функціонування юридичної особи носять виключно суб`єктивний характер. Юридична особа, у свою чергу, повинна виважено підходити до виконання своїх функцій, у тому числі щодо належної участі у судових провадженнях та дотримання вимог процесуального законодавства стосовно подачі апеляційної скарги та оформлення її змісту. 
4.7. Як вже зазначалося, рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2024 було направлено в електронному вигляді "ст.240 Рішення суду" від 03.06.2024 у справі                                   № 910/11932/23 одержувачу - Міністерству юстиції України в його електронний кабінет, доставлено 11.06.2024 о 20:50. Інформація про доставку документа в кабінет ЕС сторони: 12.06.2024 09:51 (повідомлення про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи, том 2, а. с. 224).
У частинах 1, 2 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.
Згідно з частинами 4, 5 зазначеної норми, Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Відповідно до частини 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
4.8. Верховний Суд зазначає про те, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України).
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Отже, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.
Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.
Водночас дотримання процесуальних строків забезпечує дотримання принципу    правової    визначеності та рівність прав для кожного з учасників справи.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції вжив належних заходів щодо сприяння скаржнику у реалізації ним права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке гарантоване йому положеннями статті 129 Конституції України та частиною 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України. 
4.9. Суд апеляційної інстанції встановивши, що причини припуску відповідачем строку на апеляційне оскарження в цій справі пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру, взявши до уваги направлення судом першої інстанції рішення до електронного кабінету скаржника, опублікування рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, присутність представника Міністерства юстиції України у судовому засіданні при ухваленні рішення та наявність в нього можливості ознайомитися з рішенням суду, дійшов обґрунтованого висновку про неповажність наведених скаржником причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Встановлення поважності причин пропуску процесуального строку у розумінні положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України здійснюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції мав передбачені процесуальним законодавством підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у порядку, передбаченому статтею 261 Господарського процесуального кодексу України.
4.10. Відповідно до статті 8 Конституції України, пункту 1 частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що в будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII). Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.
Відкриття апеляційного провадження щодо перегляду рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, без наявності обставин, що свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є порушенням принципу остаточності судового рішення як складової принципу юридичної визначеності, що суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи, наведені в касаційній скарзі Міністерства юстиції України щодо причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанцій у цій справі та наявність підстав для його поновлення відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин неповажності заявлених скаржником причин пропуску строку на апеляційне оскарження та переоцінку таких доказів, перебуває поза межами перегляду справи судом касаційної інстанції, який відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.2. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
5.3. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).
5.4. Таким чином, перевіривши оскаржене судове рішення в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції у справі не знайшли підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
6. Судові витрати
6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.
Керуючись статтями    300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 у справі                          № 910/11932/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                                                                                                                                Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                                                                                                                                                             Н. О. Багай
                                                                                                                                                                                                                                  Ю. Я. Чумак