ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  914/1568/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О., 
представників учасників справи:
позивача - Литвин П. В. (адвокат), 
відповідача -  не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України"
на рішення       Господарського суду Львівської області від 02.12.2024,
постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та 
на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025
за позовом       Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Залізничній"
про стягнення 1 780 078, 25 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.          Короткий зміст позовних вимог
1.1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України" (далі - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", Товариство, позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Залізничній" (далі - ОСББ "На Залізничній", Об`єднання, відповідач) про стягнення 1 780 078, 25 грн, з яких: 1 307 967,23 грн - заборгованість, 324 304,20 грн - пеня, 95 577,42 грн - інфляційні втрати, 52 229,40 грн - 3 % річних.

1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу за період з 01.09.2022 до 30.09.2022 за типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" від 01.09.2022.

2.          Короткий зміст судових рішень
2.1.          Господарський суд Львівської області рішенням від 02.12.2024 (суддя Крупник Р. В.) у справі № 914/1568/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 (колегія суддів: Матущак О. І., Кравчук Н. М., Скрипчук О. С.), позов задовольнив частково. Стягнув з ОСББ "На Залізничній" на користь Товариства 96 185,67 грн основного боргу, 1 740,96 грн пені, 7 028,60 грн інфляційних втрат, 3 840,86 грн, 3 % річних та 1 305,55 грн судового збору. У задоволенні решти вимог відмовив. Також стягнув з Товариства на користь ОСББ "На Залізничній" 9 390,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.2.          Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 заяву керівника ОСББ "На Залізничній" задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь з ОСББ "На Залізничній" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

2.3.          Судові рішення ухвалені по суті спору мотивовано тим, що:
-          ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно з Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон № 2866-ІІІ), має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання; об`єднання не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а як юридична особа воно не має свого власного споживання. Природний газ, що постачається в багатоквартирний будинок використовується задля функціонування спільного майна співвласників (зокрема роботи індивідуального теплового пункту, котелень, тощо) та для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників (теплопостачання, гарячого водопостачання і інше);
-          незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні прямі докази, які підтверджують наявність у ОСББ "На Залізничній" котельні для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників (теплопостачання, гарячого водопостачання і інше), у суду не виникає сумнівів щодо існування такої. Суд враховує, що вказаний факт не заперечувався жодною із сторін спору та підтверджується іншими доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, укладеними між відповідачем та ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" договорами постачання природного газу від 22.06.2022 № 7008-ГВП-21  та від 30.09.2022 № 7274-ПСО-21;
-          з урахуванням особливого правового статусу ОСББ, положеннями Закону № 2866-ІІІ також передбачено спеціальну ціну природного газу, що придбавається останнім. Зокрема, відповідно до абзацу 7 статті 22 Закону № 2866-ІІІ об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень;
-          на думку суду, встановлення Законом № 2866-ІІІ спеціальної ціни для відповідача є саме тим законодавчим випадком (винятком) із загального правила постачання природного газу, в тому числі і постачальником "останньої надії", про які йде мова в пункті 4 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від  30.09.2015  № 2496 (далі - Правила № 2496), нормами якого визначено, що постачання природного газу здійснюється за цінами, які вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених законодавством України;
-          з огляду на наведене вище, незважаючи на той факт, що відповідач є юридичною особою та не підпадає під визначення побутового споживача, суд погодився з доводами відповідача про те, що суму заборгованості за спожитий у вересні 2022 року природний газ, слід обраховувати за ціною постачальника "останньої надії", визначеною саме для побутових споживачів;
-          крім того, суди також врахували, що ТОВ "Нафтогаз Трейдинг", як постачальник "останньої надії" саме на виконання "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії" (далі - Положення про ПСО), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 637 та постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 № 812 за договорами постачання природного газу від 22.06.2022 №7008-ГВП-21 та від 30.09.2022 № 7274-ПСО-21, зобов`язувався поставити відповідачу у спірний період (вересень 2022 року) саме 12,08835 тис. м.куб., що відповідає обсягам газу, який у цей період поставив позивач;
-          згідно з наявним у матеріалах справи архівом цін ПОН для побутових споживачів прослідковується, що ціна газу для населення в період з 01.05.2022 до 30.04.2023 становила 7,95689 грн із ПДВ, а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ у період з 01.09.2022 до 30.09.2022 за розрахунком суду складає 96 185,67 грн;
-          з огляду на наведене, позовні вимоги Товариства про стягнення основної суми заборгованості підлягають частковому задоволенню, а вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних також підлягають обрахуванню, виходячи саме з стягнутої судом суми основної заборгованості (в межах заявлених позивачем періодів).

2.4.          У вирішенні питання заяви ОСББ "На Залізничній" про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що: факт надання відповідачу професійної правничої допомоги у заявленому розмірі підтверджується матеріалами справи; розмір витрат відповідачем доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності, а також є співмірним із характером, обсягом та складністю виконаних адвокатом робіт. З огляду на часткове задоволення позовних вимог Товариства, суд керуючись положеннями пункту 3 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із позивача на користь відповідача 9 390,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

2.5.          Ухвалюючи додаткову постанову про часткове задоволення заяви ОСББ "На Залізничній" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції врахував: принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання адвокатських послуг, а також обсягом наданих адвокатом послуг та дійшов висновку, що відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача підлягають витрати у розмірі 5      000,00 грн.

3.          Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1.          Товариство не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями звернулося до Верховного Суду з касаційними скаргами, в якій просить:
-          рішення  Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат - скасувати; прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Товариства       про стягнення основного боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат, у стягненні яких було відмовлено задовольнити в повному обсязі; 
-          скасувати додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 914/1568/24 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заявлених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

4.          АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1.          Доводи особи, яка подала касаційні скарги
4.1.1.          Як на підставу касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень по суті спору позивач посилається на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.1.2.          Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги з посиланням на пункт  1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо:
-          застосування положень глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс ГТС), без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 22.01.2025 у справі № 916/3889/23;
-          застосування положень частини сьомої статті 22 Закону № 2866-ІІІ у сукупності із статтею 11 Закону України "Про ринок природного газу" та розділів І, ІІ, ІІІ Правил № 2496, без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 21.03.2023 у справі № 906/164/22;
-          застосування норм Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону № 2866-ІІІ та Закону України "Про ринок природного газу", без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 02.04.2019 у справі № 904/1199/18.

4.1.3.          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України Товариство посилається на відсутність висновків Верховного Суду, зокрема, щодо "ототожнення юридичної особи до побутового споживача з проведенням перерахунку вартості спожитого нею природного газу та умов договору постачання природного газу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до правовідносин, що склалися у споживача з постачальником "останньої надії", без урахування положень статей 12, 13, 15 Закону України "Про ринок природного газу", розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р "Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" постачальником "останньої надії", постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 № 809 і від 9 грудня 2020 № 1236" (у частині доповнення пункту 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809), пунктів 1, 2, 3 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, положень абзаців 1, 3, 4 пункту 3 розділу I, абзацу 2 пункту 2 та пункту 4 розділу ІІ Правил № 2496, положень постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 "Про затвердження Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії" та положень частина третьої статті 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)".

4.1.4.          За твердженням скаржника, у вирішенні цього спору суди одночасно дійшли протилежних висновків стосовно статусу відповідача у правовідносинах із позивачем. Зокрема, ухвалюючи судові рішення суди визнали ОСББ "На Залізничній" непобутовим споживачем та відмовили останньому у застосуванні положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" у вирішенні питання щодо зменшення нарахованих позивачем сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат. При цьому, дійшли висновку про наявність підстав для застосування ціни постачальника "останньої надії", визначеною (у розмірі 7,95689 грн за 1 куб.м. із ПДВ) саме для побутових споживачів та, відповідно здійснили перерахунок вартості природного газу, спожитого відповідачем у період з 01.09.2022 до 30.09.2022, що суперечить Правилам  №2496.

4.1.5.          Скаржник наголошує на тому, що відповідач є юридичною особою приватного права, зареєстрованою за законодавством України, а тому відсутні підстави стверджувати, що він є побутовим споживачем. При цьому, в силу положень пункту 3 розділу І Правил № 2496 визначення умов постачання природного газу постачальником "останньої надії" безпосередньо пов`язане із внесенням відповідних даних про споживача до Інформаційної системи Оператора ГРМ, якими постачальник "останньої надії" і керується при виконанні обов`язку щодо постачання природного газу. У разі незгоди із визначеною категорією, відповідач мав право вжити заходів для захисту порушеного права, шляхом звернення до суду з предметом спору про внесення змін до інформаційної платформи оператора щодо категорії споживача, відображеного на інформаційній платформі оператора ГТС, який випливає із вимог Кодексу ГТС, однак таких дій не вчиняв. Наведене свідчить про те, що відповідач визнав правомірність визначеної для нього оператором ГРС категорією - виробник теплової енергії. 

4.1.6.          Суди не надали оцінки наведеному та наявній у матеріалах справи Формі №10, розробленій Оператором ГТС та погодженій НКРЕКП, зі змісту якої вбачається, що відповідач віднесений Оператором ГРМ до категорії непобутових споживачів - є юридичною особою та використовує природний газ для власної котельні з метою виробництва теплової енергії. Наведене, на думку позивача, переконливо свідчить про те, що у постачальника "останньої надії", відсутні підстави для здійснення постачання природного газу за ціною, відмінною від тієї, що оприлюднена на офіційному сайті постачальника, що узгоджується з положеннями пункту 4.1 Типового договору для непобутових споживачів. Отже, позивач у спірних відносинах діяв у рамках та межах покладених на нього спеціальних обов`язків визначених постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236" (далі - постанова КМУ № 1102). У цьому контексті скаржник наголошує на тому, що відповідно до положень означено постанови КМУ № 1102 побутові споживачі не ототожнюються із виробниками теплової енергії, а тому для усіх інших споживачів, у тому числі і для ОСББ, як виробника теплової енергії та гарячої води для потреб своїх споживачів, ціна природного газу визначена у пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809. 

4.1.7.          Між позивачем та відповідачем укладений договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" і з боку позивача договір є таким, що виконаний у частині поставки природного газу. За умовами пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 Типового договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті і така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання природного газу (за ціною, яка визначається як для переможця конкурсу постачальника "останньої надії" відповідно до пункту 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 №809, у редакції Постанови КМУ № 1102.

4.1.8.          Відтак, на переконання скаржника, як у позивача, так і у суду відсутні правові підстави для здійснення перерахунку вартості спожитого газу, оскільки такі дії стосуються насамперед виконання сторонами договірних зобов`язань за укладеним між ними господарським договором.

4.1.9.          Натомість суди ігноруючи норми чинного законодавства, змінили встановлену чинним законодавством вартість природного газу отриманого відповідачем від постачальника "останньої надії" на вигідну для відповідача, яка законодавчо визначена для побутового споживача.

4.1.10.          З огляду на наведене, скаржник також вважає, що суди без законної правової підстави необґрунтовано здійснили перерахунок, заявлених позивачем пені, інфляційних втрат та 3 % річних на суму заборгованості, яка судом розрахована всупереч вимогам чинного законодавства.

4.1.11.          Із посиланням на положення пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник зазначає про те, що суди ухвалили судові рішення на підставі недопустимих доказів. Зокрема, встановили обставини щодо обов`язку позивача у спірний період (з 01.09.2022 до 30.09.2022) поставити природний газ відповідачу за ціною, яка визначена, як для побутового споживача (7,95689 грн із ПДВ за 1 куб.м.) у договорах постачання природного газу, укладеними між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ОСББ "На Залізничній" від 22.06.2022 № 7008-ГВП-21 та від 30.09.2022 № 7274-ПСО-21. Однак, на переконання скаржника, означені договори не мають жодного відношення до відносин, які склалися між сторонами спору.

4.1.12.          На обґрунтування доводів касаційної скарги щодо оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції скаржник посилається на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає про те, що суд апеляційної інстанції у застосуванні положень статей 123, 126, 129 ГПК України, без урахування висновків:
-          Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (у контексті того, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат;
-          Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 16.03.2023 у справі № 927/153/22 (у контексті того, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", суд з урахуванням практики ЄСПЛ, має обов`язок оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність, враховуючи критерій реальності та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін.

4.1.13.          Скаржник вважає, що у вирішенні питання щодо заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, суд не врахував, зокрема, того, що відповідач та його представник не довели необхідність стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7      000,00 грн, оскільки не надали детального переліку послуг, які надавались відповідачу, відповідно до норм чинного законодавства. На переконання скаржника, представник відповідача взяв участь лише у двох судових засіданнях та написав відзив на апеляційну скаргу, а тому, оцінювати його роботу у розмірі 7 000,00 грн недоречно. Висновки суду в цій частині суперечать сталим та послідовним висновка Верховного Суду у застосуванні статей 126, 129 ГПК України про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

4.1.14.          У цьому аспекті позивач зазначає про те, що спір у цій справі не є складним та не потребує значного часу для аналізу документів та судової практики, у тому числі і написання та подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки матеріали справи не містять великої кількості документів, які необхідно було б вивчити, а тому, відповідно, і не вимагає витрачення адвокатом тривалого та значного часу.

4.1.15.          З огляду на наведене, позивач вважає, що витрати в розмірі 7 000,00 грн є завищеними, неспівмірними з обсягом наданих послуг та складністю справи, а тому наявні підстави для відмови відповідачу у задоволенні його заяви.

4.2.          Доводи інших учасників справи
4.2.1.          У відзивах на касаційні скарги ОСББ "На Залізничній" просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані позивачем судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи касаційних скарг є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

4.2.2.          Також у відзивах на касаційні скарги ОСББ "На Залізничній" просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції.

5.          СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1.          ТОВ "ГК "Нафтогаз України" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

5.2.          За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

5.3.          Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується такими доказами:
-          листом Оператора ГТС від 20.02.2024 № ТОВВИХ-24-2498, згідно з яким відповідача (ОСББ "На Залізничній") зареєстровано у реєстрі споживачів постачальника "останньої надії"  із присвоєнням йому ЕІС-коду 56XQ00014CM0H000;
-          інформацією з інформаційної платформи Оператора ГТС, згідно з якою споживач з ЕІС-кодом 56XQ00014CM0H000 закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х930000008780В) у період з 01.09.2022 до 30.09.2022;
-          інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ00014CM0H000 з якої вбачається, що відповідач у вересні 2022 року спожив 12,08835 тис. м.куб. природного газу, котрий поставив позивач як постачальник "останньої надії".

5.4.          Як свідчать дані оператора ГТС, у період з 01.09.2022 до 30.09.2022 позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 12,08835 тис. м.куб.

5.5.          На підставі означеної інформації 21.10.2022 позивач направив відповідачу для підписання типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії та рахунок на оплату  від 10.10.2022 №25964 за природний газ спожитий у період з 01 до 30 вересня 2022 року та акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2022 № 12533 на суму 1 307 967,23 грн із ПДВ.

5.6.          Визначена позивачем сума включає в себе обсяги і вартість природного газу, які вираховувалися щоденно за період з 01.09.2022 до 30.09.2022, виходячи із цін для непобутових споживачів, оприлюднених на офіційному веб-сайті ТОВ "ГК "Нафтогаз України".

5.7.          Відповідач не підписав направленого йому договору постачання природного газу постачальником останньої надії та акта приймання-передачі від 30.09.2022 № 12533. Також не сплатив грошових коштів згідно з рахунком від 10.10.2022 № 25964. Направлена відповідачу вимога позивача про сплату заборгованості від 27.09.2023 № 119/4.1.2-38597-2023 також залишена без задоволення зі сторони відповідача.

5.8.          Наведене і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про: стягнення 1 307 967,23 грн - заборгованості за поставлений природний газ, 324 304,20 грн - пені, 52 229,40 грн - 3% річних та 95 577,42 грн - інфляційних втрат.

5.9.          Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказував на те, що ОСББ є колективним побутовим споживачем, а відтак позивач неправомірно застосував тарифи для непобутових споживачів (понад 91 тис. грн/1000 куб.м.), тоді як для ОСББ, як побутового споживача тариф становив 7956,89 грн/1000 куб.м.

6.          Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1.          Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2.          Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3.          У зв`язку з обранням судді Ємця А. А. до Великої Палати Верховного Суду відповідно до рішення зборів суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2025 № 10, склад судової колегії касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025, який наявний в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7.          Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1.          Причиною виникнення спору є наявність/відсутність підстав для  стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у період з 01.09.2022 до 30.09.2022 постачальником "останньої надії".

7.2.          Причиною подання касаційної скарги стала незгода позивача з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ухваленими по суті спору, лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат. В іншій частині судові рішення не оскаржуються та не є предметом касаційного перегляду.

7.3.          Предметом касаційного оскарження також є додаткова постанова суду апеляційної інстанції про відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

7.4.          Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права      в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.5.          Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.6.          Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.7.          При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України 

7.8.          Так, касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.9.          Колегія суддів зазначає, що як неодноразово наголошував Верховний Суд, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.10.          Отже, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

7.11.          Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

7.12.          Суд також враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

7.13.          Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

7.14.          Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

7.15.          Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; від 25.04.2018 у справі № 925/3/17; від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16; від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц; від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц; від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц та № 522/2110/15-ц; від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

7.16.          Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

7.17.          Як вже зазначено вище, на думку скаржника, судами попередніх судових інстанцій при вирішенні спору:
- застосовано положення глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 22.01.2025 у справі № 916/3889/23;
- частини сьомої статті 22 Закону № 2866-ІІІ у сукупності із статтею 11 Закону України "Про ринок природного газу" та розділів І, ІІ, ІІІ Правил № 2496, без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 21.03.2023 у справі № 906/164/22;
- Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Закон № 2866-ІІІ та Закон України "Про ринок природного газу", без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 02.04.2019 у справі № 904/1199/18.

7.18.          Ураховуючи доводи касаційної скарги у цій частині, колегія суддів відзначає, що у справі № 916/3889/23 розглядався спір за первісним позовом ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до ОСББ про стягнення заборгованості за спожитий у грудні 2021 року природний газ за договором про постачання природного газу постачальника "останньої надії" та за зустрічним позовом ОСББ до ТОВ "ГК "Нафтогаз України" про визнання договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" таким, що втратив чинність.

7.19.          Надаючи оцінку доводам скаржника в цій частині, суд касаційної інстанції зазначає, що справа № 916/3889/23 є подібною зі справою, що розглядається за предметом позову та правовим регулюванням спірних відносин.

7.20.          У означеній постанові від 22.01.2025 у справі № 916/3889/23 Верховний Суд вирішував питання, зокрема, про те: за якою ціною ОСББ має оплачувати природний газ спожитий ним з ресурсу постачальника "останньої надії" та вказав таке: 
"…З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 та відповідно до умов типового договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача" (пункт 32 цієї постанови).
"…Посилання судів попередніх інстанцій на те, що не включення відповідача до Реєстру споживачів ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдінг" у спірний період було наслідком бездіяльності останнього, не спростовують наявність підстав для оплати ОСББ фактично спожитого ним у спірному періоді природного газу, який був включений до портфеля постачальника "останньої надії" за тарифом, встановленим для цього постачальника (за формулою, передбаченою пунктом 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809)" (пункт 37 цієї постанови).

7.21.          Однак у вирішенні питання подібності правовідносин та відповіді на поставлені скаржником перед Судом питання, колегія суддів зазначає про те, що у означеній постанові касаційний господарський суд розглядав питання щодо обґрунтованості /необґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для визначення для ОСББ (відповідача) пільгової ціни природного газу на ту обставину, що з 01.12.2021 постачання газу відповідачу мало здійснювати ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдінг" саме за ціною - 7,42 грн за м. куб. Верховний Суд відхилив посилання судів попередніх інстанцій на те, що не включення відповідача до Реєстру споживачів ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдінг" у спірний період було наслідком бездіяльності останнього та зазначив про те, що такі обставини не спростовують наявність підстав для оплати ОСББ фактично спожитого ним у спірному періоді природного газу, який був включений до портфеля постачальника "останньої надії" за тарифом, встановленим для цього постачальника (за формулою, передбаченою пунктом 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809)".

7.22.          Аналіз наведеної скаржником постанови від 22.01.2025  свідчить про те, що Верховний Суд у справі № 916/3889/23 не формував висновків щодо правового статусу ОСББ, як споживача природного газу. У означеній скаржником постанові суду касаційної інстанції також не містяться висновки про те, що ОСББ у правовідносинах із постачальником "останньої надії" має обов`язок сплачувати спожитий газ за тарифом, встановленим цим постачальником для непобутових споживачів.

7.23.          Наведене свідчить про те, що скаржник лише виокремлює певні висновки Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи. Однак скаржник не враховує їх дійсного змісту, а також можливості їх застосувати у спірних відносинах сторін з огляду на фактичні обставини спору.

7.24.          Отже, означена скаржником справа № 916/3889/23 не може бути релевантною до спірних правовідносин у справі, що розглядається (№914/1568/24). 

7.25.          У справі № 906/164/22 предметом спору: за первісним позовом були ТОВ "ЙЕ Енергія" до ОСББ "Затишна оселя 25" про стягнення коштів за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів; за зустрічним позовом вимоги ОСББ  "Затишна оселя 25" до ТОВ "ЙЕ Енергія" про визнання недійсними додаткових угод.

7.26.          У означеній постанові від 21.03.2023 у справі № 906/164/22, на відміну від обставин справи, що переглядається Верховний Суд вирішував питання щодо правильності застосування судами положень  статей 203, 215, 241 ЦК України в частині визначення компетенції голови правління ОСББ "Затишна оселя 25" на укладення оспорюваних додаткових угод №№ 2-9 до договору.

7.27.          Разом із тим у вирішенні питання щодо застосування статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" в частині обмеження граничної ціни на природній газ у правовідносинах з ОСББ як спеціальним споживачем, Верховний Суд виходив із фактичних обставин спору, встановлених судами попередніх інстанцій. Зокрема, про те, що у 2021 році постачальником із спеціальними обов`язками постачання природного газу за регульованим тарифом на території м.  Житомир було ТОВ "Житомиргаз Збут" (зазначена обставина не спростовується скаржником в передбаченому порядку). Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій ОСББ "Затишна оселя 25" 01.01.2016 укладений договір розподілу природного газу з ПАТ "Житомиргаз" , шляхом підписання заяви-приєднання № 90420Z4PG0AT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

7.28.          Саме за встановлених фактичних обставин спору Верховний Суд відхилив довід скаржника про те, що оскільки ТОВ "ЙЕ Енергія" не могло забезпечити поставку ОСББ "Затишна оселя 25" природного газу по гарантованій статтею 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" ціні як для побутових споживачів, а відтак останнє могло відмовитися від постачання зазначеного товару та заначив, що ОСББ "Затишна оселя 25", за власним волевиявленням уклавши договір на постачання природного газу, з урахуванням зміни ціни на природний газ, здійсненою оспорюваними додатковими угодами №№ 2-9, заперечує дійсність внесених до договору змін, що суперечить принципу свободи договору.

7.29.          Отже, посилання скаржника в цій частині доводів на висновки Верховного Суду у постанові від 21.03.2023 у справі № 906/164/22 як на підставу неправильного застосування судами положень статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у сукупності зі статтею 11 Закону України "Про ринок природного газу" та розділами І, ІІ, ІІІ Правил № 2496. Колегією суддів відхиляються оскільки постанову у означеній справі прийнято судом касаційної інстанції з огляду на інше правове регулювання спірних відносин, фактично-доказову базу та за інших обставин встановлених у справі, у залежності від яких (обставин і доказів) прийняті відповідні судові рішення.

7.30.          У справі № 904/1199/18 предметом спору були вимоги ОСББ "По проспекту Кірова, будинок 1/9" до ПАТ "Дніпрогаз" про: визнання незаконними дій ПАТ "Дніпрогаз" щодо складання акта про порушення від 10 квітня 2017 року № 205, що став підставою для встановлення споживачам будинку 1/9 на просп. Олександра Поля в м. Дніпрі фактичного об`єму спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населення в розмірі 9,8 м3, і скасувати вказаний акт; зобов`язання ПАТ "Дніпрогаз" поновити мешканцям будинку № 1/9 на просп. Олександра Поля в м. Дніпрі як побутовим споживачам, що проживають у вказаному будинку, режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, та як наслідок, провести перерахунок норм споживання природного газу мешканцям будинку № 1/9 на просп. Олександра Поля в м. Дніпрі з 1 серпня 2017 року, застосовуючи норму споживання природного газу на одну особу в місяць 4,4 м3.

7.31.          У постанові від 02.04.2019 у справі № 904/1199/18 Велика  Палата Верховного Суду, на відміну від обставин справи, що переглядається вирішувала питання юрисдикції спору за позовом ОСББ який виник у спорі з приводу здійснення своїх функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

7.32.          Отже, означена скаржником справа та справа, що розглядається істотно різняться підставами позову, способом захисту, а також встановленими господарськими судами фактичними обставинами справи, що формують зміст правовідносин.

7.33.          Здійснивши аналіз постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник, колегія суддів відзначає, що названі скаржником справи суттєво відрізняються за підставами позову, способом захисту, фактично-доказовою базою зі справою, що розглядається, а тому застосування норм права наведених скаржником у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення релевантними до обставин цієї справи.

7.34.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційних скаргах, стосується правовідносин, які не є подібними.

7.35.           Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

7.36.          Як неодноразово наголошував Верховний Суд, правові висновки Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

7.37.          Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

7.38.          Отже, касаційна інстанція встановила, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у наведених вище постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 914/1568/24.

7.39.          Таким чином, доводи касаційної скарги з посиланням на означені постанови Верховного Суду ніяким чином не спростовують обґрунтованих висновків судів першої та апеляційної інстанції, оскільки зводяться лише до виокремлення скаржником певних висновків Суду без урахування їх дійсного змісту та до власних бачень скаржника щодо можливості їх застосування у спірних правовідносинах.

7.40.          Отже, підстава касаційного оскарження, обґрунтована скаржником з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження та відхиляється Судом.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.41.          Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.42.          Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

7.43.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 вказав, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

7.44.          Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

7.45.          Отже, з`ясуванню підлягає як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, так і наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.46.          Як вже зазначалось вище, відповідач у касаційній скарзі вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання правомірності здійснення судом перерахунку вартості поставленого постачальником "останньої надії" природного газу ОСББ за ціною, яка визначена для побутового споживача.

7.47.          У контексті наведеного, через призму спірних правовідносин та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернутися до постанови Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №916/1071/24 за позовом ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до Обслуговуючого кооперативу "Дім на Левітана" про стягнення заборгованості з оплати вартості природного газу, поставленого позивачем як постачальником "останньої надії" у період з 04.11.2021 по 20.11.2021, де Верховний Суд у вирішенні питання щодо особливостей правового статусу відповідача (Обслуговуючого кооперативу), як споживача природного газу викладав висновки щодо його статусу (побутовий / непобутовий споживач у відносинах із ТОВ "ГК "Нафтогаз України", як постачальником "останньої надії). У означеній постанові суд касаційної інстанції здійснивши аналіз положень Закону України "Про ринок природного газ", розпорядження КМУ від 22.07.2020 № 917-р "Про визначення ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" постачальником "останньої надії", постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 №809 і від 9 грудня 2020 № 1236", Кодексу ГТС, Правил № 2496, постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2501 "Про затвердження Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" та частини третьої статті ЦК України, вказав, зокрема, таке:
"Як встановлено судами попередніх інстанцій ОК "Дім на Левітана" є кооперативом, що утворений внаслідок добровільного об`єднання осіб на основі членства для ведення спільної некомерційної господарської діяльності на засадах самоврядування з метою задоволення економічних, соціальних, побутових та інших потреб, пов`язаних з житловими будинками за адресою: Одеська область, Одеський район (колишня назва - Овідіопольський район), с. Лиманка, масив "Радужний", ж/м "Ульянівка", 15/1, 15/2, 15/3, 15/4, шляхом належного утримання, використання, ремонту, експлуатації та обслуговуванні цих будинків.
Так, статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що: 
-          побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23);
-          захищені споживачі - побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи (пункт 10).
Слід відзначити, що Закон України "Про ринок природного газу" не містить визначення таких понять як то "колективний споживач", «колективний побутовий споживач» тощо.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
За змістом статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках".

7.48.          У означеній постанові суд касаційної інстанції врахував фактичні обставини спору, зокрема, що відповідач відповідно до Статуту здійснює виключно некомерційну господарську діяльність та згідно з нормами чинного законодавства є юридичною особою, яка утворена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирних будинків/об`єднанням споживачів, з метою сприяння в отриманні співвласниками багатоквартирного будинку, зокрема, комунальних послуг, які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії). При цьому така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок (будинки) виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків  та здійснивши аналіз означених вище нормативних актів виснував про те, що:
"… законодавством виокремлено певну категорію (групу) споживачів, яким тимчасово затверджуються граничні ціни, за якими постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу, зокрема, серед яких вказані побутові споживачі.
Колегія суддів відзначає, що у даному випадку під категорію "побутові споживачі" підпадають як окремі фізичні особи, так і об`єднання фізичних осіб, головною метою яких у розумінні Закону України "Про ринок природного газу" є придбавання природного газу з метою використання для власних побутових потреб, зокрема для опалення своїх квартир (будинків), що не включає професійну та комерційну діяльність".

7.49.          У контексті доводів касаційної скарги та наведених вище висновків Верховного Суду, колегія суддів враховує те, що у розгляді цієї справи суди також встановили, що відповідно до Статуту відповідач створений власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №7В, що розташований у м. Львові на вул. Залізничній; мета створення, завдання та предмет діяльності відповідача повністю відповідає законодавчо встановленим меті та завданням, які визначені Законом № 2866-ІІІ  та Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Тобто, у спірних відносинах із позивачем є колективним побутовим споживачем природного газу,  який споживає такий виключно для забезпечення потреб та в інтересах мешканців будинків (фізичних осіб).

7.50.          Відтак, ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, суди дійшли заснованого на вимогах закону висновку про те, що  позивач мав обов`язок визначити відповідачу ціну за 1 куб. метр. природного газу саме, як для побутового споживача. Тобто виходячи із тарифу 7, 96 гривні за 1 куб. метр.

7.51.          Суд також вважає за необхідне звернутися до власних висновків, які викладені у постанові від 27.05.2025 у справі № 916/2778/24 за позовом ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 2" про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за договором про постачання природного газу постачальника "останньої надії", яка в силу приписів частини четвертої статті 300 ГПК України підлягає врахуванню у вирішенні цього спору.

7.52.          У означеній постанові, яка є схожою до справи, що розглядається за правовим регулюваннях спірних відносин, зокрема, щодо статусу ОСББ у відносинах з  ТОВ "ГК "Нафтогаз України", як постачальником "останньої надії", Верховний Суд викладав висновок про те, що: "…ОСББ задовольняючи потреби побутових споживачів самостійно шляхом самозабезпечення і у відносинах з постачальником "останньої надії" за Типовим договором фактично виступає колективним побутовим споживачем природного газу для потреб та в інтересах співвласників багатоквартирного будинку".

7.53.          Разом із тим доводи позивача про те, що відповідач отримував природний газ як установа, яка виробляє та постачає теплову енергію, що підтверджується інформацією (яка внесена третьою особою (не позивачем і не відповідачем)) на Інформаційній платформі, не змінюють статусу ОСББ "На Залізничній", як колективного побутового споживача.

7.54.          У цьому аспекті Суд вважає, що заслуговують на увагу також доводи судів з посиланням на наявні в матеріалах справи копії договорів постачання природного газу, укладені у подальшому між ОСББ "На Залізничній" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг, де ціна за природний газ встановлена за тарифами як для населення (побутових споживачів).

7.55.          З огляду на наведене, доводи касаційної скарги у цій частині відхиляються Судом, як такі що не знайшли свого підтвердження.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

7.56.          Скаржник відзначає, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення на підставі недопустимих доказів, що також є обов`язковою умовою для скасування оскаржуваних судових рішень у відповідності до пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України.

7.57.          Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

7.58.          У контексті означених доводів Суд зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

7.59.          Разом із тим за приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

7.60.          Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14, від 19.06.2019 зі справи № 910/4055/18).

7.61.          Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

7.62.          Водночас недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі №913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19, від 20.09.2022 у справі №910/3493/21.

7.63.          Отже, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 910/13647/19.

7.64.          Згідно із частинами першою та другою статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.

7.65.          З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що відповідачем не обґрунтовано факту встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів у справі (договори постачання природного газу, укладеними між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ОСББ "На Залізничній" від 22.06.2022 № 7008-ГВП-21 та від 30.09.2022 № 7274-ПСО-21).

7.66.          Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що суди здійснити оцінку всіх наявних у матеріалах справи доказів з точки зору достовірності, належності і вірогідності та за результатами аналізу чинних нормативних актів, які підлягали застуванню у спірних правовідносинах і зробили відповідні висновки. Водночас надання оцінки договорам постачання природного газу, укладеними між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ОСББ "На Залізничній" від 22.06.2022 № 7008-ГВП-21 та від 30.09.2022 № 7274-ПСО-21, як належним та допустимим доказам на підтвердження того, що ціна за природний газ має встановлювати для відповідача за тарифами як для населення (побутових споживачів), не свідчить про їх недопустимість.

7.67.          При цьому такі доводи скаржника зводяться передусім до намагань здійснити переоцінку наявних у справі доказів, тоді як згідно з імперативними положеннями частини другої статті 300 цього Кодексу суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.68.          Інші доводи касаційної скарги позивача не спростовують вказаних вище обставин, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових актів попередніх інстанцій з мотивів і підстав касаційного оскарження, викладених у касаційній скарзі.

Щодо оскарження додаткової постанови апеляційного суду про розподіл витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції

7.69.          Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції скаржник посилається на положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає про те, що при вирішенні питання про розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду у застосуванні положень статей 126, 129 ГПК України.

7.70.          У вирішенні доводів касаційної скарги Суд виходить з такого.

7.71.          Як встановив суд апеляційної інстанції у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу за розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції та зробив заяву в порядку частини восьмої статті 129 ГПК, повідомивши, що відповідні докази будуть надані до суду разом із клопотанням про ухвалення додаткового рішення протягом 5 днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

7.72.          Суд також враховує, що клопотання відповідача про ухвалення додаткового рішення з доказами понесення відповідних витрат подане 19.03.2025 в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України.

7.73.          На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції ОСББ "На Залізничній" до клопотання про ухвалення додаткового рішення додано:
-          Договір  про надання правової допомоги №6/25 від 06.01.2025;
-          Додаток №1 до договору про надання правової допомоги №6/25 від 06.01.2025;
-          Акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.01.2025 до договору №6/25 від 06.01.2025 року;
-          Акт №2 приймання-передачі наданих послуг від 12.02.2025 до договору №6/25 від 06.01.2025 року;
-          Акт №3 приймання-передачі наданих послуг від 18.03.2025 року до договору №6/25 від 06.01.2025 року;
-          Платіжні інструкції №2434 від 09.01.2025, №2459 від 12.02.2025, №2491 від 18.03.2025.

7.74.          Суд апеляційної інстанції надав оцінку умовам договору про надання правової допомоги №6/25 від 06.01.2025 та встановив, що 05.01.2025 між відповідачем та адвокатом Кабаль А.І. укладений договір №6/25 про надання професійної правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати професійну правничу (правову) допомогу на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт, відповідно до пункту 3.2.3 взяв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану професійну правничу допомогу адвокатом.

7.75.          Суд також установив, що умовами договору про надання професійної правничої допомоги від 06.01.2025 №6/25 не передбачено фіксованого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Водночас в додатку №1 до договору визначено, що детальний перелік послуг зазначений в акті.

7.76.          Надавши оцінку актам прийому-передачі робіт (послуг) від 15.01.2025, від 12.02.2025 та 18.03.2025 суд встановив, що в означених актах не визначено, які саме послуги надав адвокат, окрім участі у судових засіданнях. Надані відповідачем акти визначають лише, що вартість участі адвоката в судовому засіданні становить 1000,00 грн. 

7.77.          Врахувавши те, що адвокат відповідача брав участь у двох судових засіданнях у цій справі, суд визнав обґрунтованими та доведеними витрати в цій частині в розмірі 2000,00 грн.

7.78.          Зміст оскаржуваної додаткової постанови свідчить про те, що вирішуючи, чи є розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції також врахувала, що під час розгляду даної справи в суді першої інстанції та апеляційного перегляду позиція відповідача по суті спору не змінювалася, а представництво його інтересів здійснювалося одним і тим самим адвокатом. При цьому доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, переважно ґрунтуються на аргументах, які наводились ним у процесі розгляду цієї справи в місцевому господарському суді.

7.79.          Таким чином, дослідивши надані ОСББ "На Залізничній" докази, оцінивши його витрати з урахуванням усіх аспектів справи, беручи до уваги складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, оскільки правова позиція відповідача вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду не надано та з матеріалів справи не вбачається, колегія суддів апеляційної інстанції вважала, що розмір заявлених ОСББ "На Залізничній" витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами). Розмір заявленого до стягнення з позивача  у даній справі гонорару є завищеним.

7.80.          З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що розумним та співмірним розміром витрат ОСББ "На Залізничній" на професійну правничу допомогу є 7      000,00 грн та належним чином мотивувала відповідні висновки.

7.81.          Водночас скаржник, у касаційній скарзі посилаючись на численні постанови Верховного Суду стверджує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував приписи статті 126 ГПК України та не врахував заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу; зазначає про неспівмірність цих витрат зі складністю справи й обсягом матеріалів у ній, а також те, що у контексті того, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", суд з урахуванням практики ЄСПЛ, має обов`язок оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність, враховуючи критерій реальності та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін.

7.82.          Верховний Суд відхиляє доводи Скаржника з огляду на таке.

7.83.          Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 129 ГПК України).

7.84.          За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

7.85.          При цьому, Суд зауважує, що у розумінні положень частини п`ятої  статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивної та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

7.86.          Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу (постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а, від 11.03.2021 у справі №911/2681/19, від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 21.07.2020 у справі №915/1654/19).

7.87.          Оцінка обґрунтованості та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, а також підтвердженості таких витрат вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням обставин конкретної справи.

7.88.          Разом із тим, позивач до суду апеляційної інстанції відповідного клопотання не подавав.

7.89.          Колегія суддів також вважає безпідставними посилання скаржника на неврахування відповідних висновків Верховного Суду щодо застосування приписів статті 126, частин п`ятої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України, адже саме з урахування цих норм процесуального права, апеляційний суд і дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу.

7.90.          Водночас прагнення скаржника взагалі не сплачувати кошти на користь відповідача, з метою відшкодування судових витрат у суді апеляційної інстанції є необґрунтованим. Зважаючи на складність справи, фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, їх обсяг, Верховний Суд зазначає, що часткове задоволення клопотання відповідача та стягнення 7 000 грн (замість 32      000,00 грн) у повній мірі узгоджується з вимогами реальності, розумності, обґрунтованості, пропорційності та необхідності.

7.91.          Більш того, характер доводів скаржника переважно свідчить про необхідність переоцінки обставин, що були враховані судом апеляційної інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат, однак це не охоплюється компетенцією Верховного Суду.

7.92.          На підставі викладеного вище касаційна скарга на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 914/1568/24 не підлягає задоволенню.

7.93.          Відтак доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права відхиляються Судом.

7.94.          З урахуванням вищенаведеного, доводи касаційних скарг у своїй сукупності не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав.

7.95.          Верховний Суд вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзивах на касаційні скарги, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

7.96.          У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1.          Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.2.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.3.          Згідно з частинами першою, другою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

8.4.          З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційних скаргах, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах зазначених в розділі 4 цієї постанови не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника на судові рішення ухвалені по суті спору в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України слід залишити без задоволення; касаційну скаргу позивача на додаткову постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без задоволення.

9.          Судові витрати
9.1.          Судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції (по суті спору) покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстав, передбачених пунктом 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення.

9.2.          Крім того, як вже зазначено вище у своїх відзивах на касаційні скарги ОСББ "На Залізничній" просить про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у справі № 914/1568/24. Зокрема, відповідачем висловлено прохання стягнути з відповідача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції.

9.3.          На підтвердження судових витрат надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 12.05.2025 № 11.25; додаток № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 12.05.2025 № 11.25; копію додаткової угоди від 21.05.2025 № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги; копію Акта приймання-передачі наданих послуг від 12.05.2025 № 1; копію Акта приймання-передачі наданих послуг № 2; копію ордеру серії ВС № 1371833, який не містить обмежень повноважень адвоката; копію платіжної інструкції від 27.05.2025 №       2544 на суму 12 000,00 грн; квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІКС як докази надіслання заяв з додатками позивачу.

9.4.          Розглянувши клопотання, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для його часткового задоволення з огляду на таке.

9.5.          У розгляді цього питання Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №       910/14524/22 відповідно до якої особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України. Під час вирішення цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у частині п`ятій статті 126 та частині п`ятій статті 129 ГПК України.

9.6.          Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

9.7.          У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

9.8.          Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

9.9.          Суд зазначає, що клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ОСББ "На Залізничній" заявлено у порядку, межах та строку, які визначені чинним законодавством, зокрема частиною восьмою статті 129 ГПК України. З додатків заяви також вбачається, що ОСББ "На Залізничній" направила копію відзивів із клопотаннями та доданих до них матеріалів позивачу. Таким чином, ОСББ "На Залізничній" також дотримано вимоги частини дев`ятої статті 80 ГПК України.

9.10.          За таких обставин, правові підстави для залишення без розгляду заяви про розподіл судових витрат або відмови в задоволенні такої заяви у зв`язку з недотриманням останнім вимог, передбачених статтями 124, 126, частиною восьмою статті 129 ГПК України, відсутні.                                     

9.11.          Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

9.12.          За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої' допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

9.13.          Верховний Суд виходить з того, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

9.14.          Як зазначалось вище, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

9.15.          У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

9.16.          Водночас за приписами частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

9.17.          Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої' допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15; від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

9.18.          Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої' сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

9.19.          Суд враховує, що від ТОВ "ГК "Нафтогаз України" надійшли заперечення щодо клопотання відповідача про стягнення судових витрат.

9.20.          У запереченнях позивач зазначає, що заявлений розмір витрат є неспівмірним із фактично наданим обсягом правничої допомоги, із зазначеним переліком послуг у заяві представника відповідача, зі складністю та об`ємом справи, не відповідає критеріям реальності, розумності розміру витрат, оскільки у цій справі правова позиція відповідача не змінювалася і адвокату не потрібно вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі. Документи й доводи, по суті є тотожними твердженням викладеним у суді першої та апеляційної інстанції, беручи до уваги об`єм наданих правових послуг, позивач вважає, що є підстави для відмови у задоволенні клопотання.

9.21.          Так, у вирішенні клопотання відповідача Верховний Суд враховує, що на підставі договору про надання правничої допомоги від 12.05.2024 № 11/25, Адвокат Кабаль Анастасія Ііхірівна надавала ОСББ "На Залізничній" професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 914/1568/24 в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду за касаційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025  та за касаційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 914/1568/24 за позовом ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до ОСББ "На Залізничній" про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних.

9.22.          Згідно з умовами пунктів 1.1 - 1.3 договору, за цим договором Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту правничу допомогу (далі - Послуги) в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а також додатками до нього, а Клієнт бере на себе зобов`язання сплатити Адвокату гонорар за надані Послуги на умовах та в порядку, визначених цим Договором. Під Послугами у цьому договорі розуміється наступне: захист, представництво та надання інших видів правничої допомоги. Адвокат надає правничу допомогу у вигляді: ознайомлення з матеріалами справи, надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, у тому числі усних, аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики в розрізі предмета спору, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню, у разі порушення, з усіх питань в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду по справі № 914/1568/24 за касаційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та за касаційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 914/1568/24 за позовом ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до ОСББ "На Залізничній" про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних. Визначений цим договором об`єм правничої допомоги може бути змінений (збільшений/зменшений) виключно за згодою сторін, шляхом укладення письмової додаткової угоди до цього Договору.

9.23.          Відповідно до пунктів 4.1 - 4.3 Договору оплата гонорару Адвоката, його розмір та порядок оплати здійснюється за домовленістю із Клієнтом і визначається у Додатку №1 до даного Договору. Оплата гонорару здійснюється Клієнтом на підставі виставленого Адвокатом рахунку. Розмір гонорару та право Адвоката на отримання невнесеного (недовнесеного) гонорару не залежить від результату виконання доручення.

9.24.          Додатковою угодою №1 до договору від 12.05.2025 № 11/25 сторони погодили, зокрема:
-          доповнити договір підпунктом 1.3.2 у такій редакції: "Представництва та захисту інтересів Клієнта в суді касаційної інстанції, а саме: у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду по справі № 914/1568/24 за касаційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 та касаційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі №914/1568/24 за позовом ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до ОСББ "На Залізничній" про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3 % річних".
-          підпункт 1.1. Додатку №1 до договору викласти в новій редакції: "ознайомлення з матеріалами справи, надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, у тому числі усних, аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики в розрізі предмета спору, складання заяв, скарг, процесуальних та за потреби інших документів правового характеру, зокрема, але не виключно, відзиву на касаційну скаргу, представництво та захист інтересів Клієнта в суді касаційної інстанції, а саме: у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду у справі № 914/1568/24 за касаційною скаргою додаткову постанову Західного апеляційного ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до ОСББ "На Залізничній" про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних - 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок)";
-          підпункт 1.2. Додатку №1 до договору викласти в новій редакції: ознайомлення з матеріалами справи, надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, у тому числі усних, аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики в розрізі предмета спору, складання заяв, скарг, процесуальних та за потреби інших документів правового характеру, зокрема, але не виключно, відзиву на касаційну скаргу, представництво та захист інтересів Клієнта в суді касаційної за касаційною скаргою рішення Господарської суду Львівської від 02.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 у справі № 914/1568/24 за позовом ТОВ "ГК "Нафтогаз України" до ОСББ "На Залізничній" про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3 % річних - 12 000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 копійок).

9.25.          У вирішенні клопотання відповідача Суд також виходить із того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

9.26.          Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).

9.27.          Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

9.28.          У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

9.29.          Разом із тим, колегія суддів касаційної інстанції також враховує, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

9.30.          Беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини шостої статті 126 ГПК України, Суд повторно наголошує, що саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Для виконання цього обов`язку недостатньо загально сформульованого твердження іншої сторони про неспівмірність витрат без надання доказів та належного обґрунтування.

9.31.          Однак, позивач у своїх запереченнях обґрунтованих доводів не наводить. Посилання позивача у запереченнях містять  загально сформульовані твердження про неспівмірність заявлених відповідачем витрат, без надання доказів на підтвердження його доводів та належного обґрунтування. 

9.32.          З огляду на, що підстави для зменшення розміру заявлених відповідачем до стягнення з підстав та мотивів заявлених позивачем заперечень у Суду відсутні. 

9.33.          Водночас, Суд виходить із того, що у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

9.34.          Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

9.35.          При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

9.36.          Колегія суддів зазначає, що подані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими.

9.37.          Поряд із тим, у контексті оцінки доказів, поданих ОСББ "На Залізничній"  на обґрунтування клопотання Суд також враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 наведено такі висновки:
"… У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи".
"Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу".

9.38.          Отже, у вирішенні заяви відповідача Суд керується у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних; їх обсягом та значенням справи для сторони).

9.39.          У цьому аспекті, Суд враховує, що (1) правова позиція ОСББ із моменту подачі позову до суду стала і не зазнавала змін протягом розгляду спору у судах першої та апеляційної інстанціях, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, (2) адвокат Кабаль Анастасія Ііхірівна надавала правову допомогу ОСББ у суді першої та апеляційної інстанцій, а тому, відповідно, обізнана у справі з усіма деталями, що з неї випливають. Крім того, Суд враховує, що ознайомлення з матеріалами справи, надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, у тому числі усних, аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики в розрізі предмета спору фактично є етапами та складовими підготовки, написання та погодження відзиву. Також підлягають врахуванню обставини, що адвокат Кабаль Анастасія Ііхірівна не брала участі у судовому засіданні та заявила клопотання про розгляд касаційних скарг без її участі, а тому, на переконання Суду, розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є неспівмірним, не пропорційним, не є необхідними витратами та у повній мірі не відповідає принципам справедливості, розумності та реальності.

9.40.          Враховуючи наведене, оцінивши доводи клопотання про стягнення судових витрат та заперечення позивача, наведені у клопотанні, у тому числі виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, та керуючись статтями 2, 123, 80, 73, 75-79, частиною четвертою статті 126, 129 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на користь ОСББ "На Залізничній" 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції. В іншій частині клопотання Суд не покладає такі витрати на ТОВ "ГК "Нафтогаз України".

Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України" на рішення  Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 зі справи № 914/1568/24, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України" у частині підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення  Господарського суду Львівської області від 02.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 зі справи № 914/1568/24 залишити без змін.
3. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України" на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2025 залишити без задоволення, а оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену у справі  № 914/1568/24 - без змін.
4. Клопотання відповідача про розподіл судових витрат у суді касаційної інстанції задовольнити частково.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія Нафтогаз України" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Залізничній" 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи № 914/1568/24 у суді касаційної інстанції. В іншій частині відмовити.
6. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова