УХВАЛА

12 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №910/4069/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В.А.,

представників учасників справи:
від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Прокопів Н.М.,
від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Яковченко Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва (Гумега О.В.)
від 16.09.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Кропивна Л.В., Барсук М.А., Руденко М.А.)
від 26.02.2025 (повний текст складений 24.03.2025)

у справі за первісним позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 579 926 742,90 грн

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про тлумачення пунктів договору,

ВСТАНОВИВ:
1.          16 березня 2023 року Державне підприємство "Гарантований покупець" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Відповідач, Скаржник) про стягнення 579 926 742,90 грн, з них: 62 451 509,79 грн - пеня, 104 083 900,50 грн - три проценти річних, 413 391 332,61 грн - інфляційні втрати.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем строку оплати за електричну енергію для врегулювання небалансів, придбану на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 з ідентифікатором №0414-01051, за період з липня 2019 року до вересня 2022 року.
3.          24 квітня 2023 року Відповідач подав зустрічну позовну заяву про тлумачення пункту 1.4 договору про врегулювання небалансів електричної енергії у взаємозв`язку зі статтею 75 Закону України "Про ринок електричної енергії"; пунктом 7.7.4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), "Про затвердження правил ринку" від 14.03.2018 №307; статтями 232, 614, 526, 529, частинами першою, другою статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), щодо визначення початку розрахунку пені та порядку розрахунків за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії. Відповідач вважає, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає спеціальна норма Закону України "Про ринок електричної енергії".
4.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.05.2023 прийняв зустрічну позовну заяву Відповідача та призначив підготовче засідання для спільного розгляду первісного і зустрічного позовів у справі №910/4069/23.
5.          11 вересня 2023 року суд прийняв до розгляду заяву Відповідача про зміну предмета зустрічного позову; постановив здійснювати розгляд зустрічних позовних вимог про тлумачення пункту 1.4 договору про врегулювання небалансів електричної енергії, затвердженого наказом Відповідача від 21.12.2020 №709 (та в подальших редакціях), щодо розрахунків з оплати вартості електричної енергії відповідно до умов, визначених статтею 75 Закону України "Про ринок електричної енергії".
6.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4069/23:
- первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 103 538 900,50 грн трьох процентів річних, 413 391 332,61 грн інфляційних втрат, а також 939 400,00 грн судового збору. В іншій частині первісного позову відмовлено;
- у задоволенні зустрічного позову відмовлено у повному обсязі.
7.          Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване таким:
- факт оплати Відповідачем електричної енергії для врегулювання небалансів за рахунками-фактури у період з липня 2019 року до вересня 2022 року з порушенням строків оплати таких документів встановлено, що свідчить про порушення Відповідачем договірних зобов`язань. Отже, наявні підстави для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму боргу відповідно до вимог статті 625 ЦК України. Вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 103 538 900,50 грн трьох процентів річних та 413 391 332,61 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню; 
- вимоги Позивача про стягнення пені в сумі 62 451 509,79 грн у повному обсязі є необґрунтованими, оскільки її стягнення за період з 21 грудня 2020 року до 27 грудня 2022 року суперечить підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції від 26.04.2022);
- дослідивши клопотання Відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, зауважено, що правила, які стосуються позовної давності, зупинені з моменту запровадження в Україні з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року карантину, а згодом - у зв`язку із введенням на території України воєнного стану;
- вимоги про тлумачення змісту правочину (його пунктів) у ситуації тривалого існування договірних відносин між сторонами є необґрунтованими.
8.          Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою, у якій просив відстрочити виконання рішення на термін, що не перевищує одного року з моменту його ухвалення.
9.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у задоволенні заяви Позивача про відстрочення виконання рішення відмовлено.
10.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 апеляційну скаргу Позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024, апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 задоволено частково:
- рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 [що, вочевидь, є опискою, оскільки датою ухвалення рішення є 16 вересня 2024 року] скасовано в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 103 538 900,50 грн трьох процентів річних та відмови у стягненні пені. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача 102 246 758,54 грн трьох процентів річних та 14 656 526,36 грн пені. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 залишено без змін;
- ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 залишено без змін.
Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 327 835,81 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 2 817,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
11.          Суд апеляційної інстанції зазначив:
- дослідивши долучений до позовної заяви розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, встановлено, що по кожному з 1 090 періодів він здійснений Позивачем з урахуванням граничної дати оплати. Водночас період мав починатися з наступного дня після такої дати, в якій зобов`язання мало бути виконано, а також здійснено нарахування по день оплати включно, тоді як підлягає обчисленню строк до перед дня здійснення оплати. Враховуючи висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції здійснив розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, виходячи з періодів нарахування, меж кожного з періодів, визначених Позивачем, та встановив, що до стягнення підлягають три проценти річних у розмірі 102 246 758,54 грн;
- зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій кредитором відповідно до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції від 26.04.2022) стосується періоду, моментом якого є 24 лютого 2022 року, незалежно від того, з якого моменту виникло прострочення - до початку введення в Україні воєнного стану чи під час його дії. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з Відповідача пені за період з 21 грудня 2020 року до 23 лютого 2022 року.
12.          10 квітня 2025 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 [що, вочевидь, є опискою, оскільки датою ухвалення рішення є 16 вересня 2024 року] та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23, у якій просить:
- касаційну скаргу задовольнити;
- рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у частині задоволення первісних позовних вимог Позивача скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити повністю;
- рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог Відповідача скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.
13.          У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 та пунктами 1, 3 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та зазначає:
- щодо пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України - суд апеляційної інстанції:
1) неправильно застосував норми статей 79, 86, частини п`ятої статті 236 та статті 237 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 02.03.2018 у справі №927/467/17, щодо обов`язку суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення Позивачем розрахунку, та здійснювати оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується;
2) не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.12.2024 у справі №910/6337/23, від 06.06.2024 у справі №910/4269/22, від 11.06.2024 у справі №910/4263/22, від 12.06.2024 у справі №910/4286/22 та від 25.06.2024 у справі №922/658/22, щодо неможливості ухвалення судом рішення про стягнення штрафних санкцій у період воєнного стану за договорами на ринку електричної енергії незалежно від того, за який період позивачем були нараховані такі штрафні санкції, відповідно до приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332;
3) не врахував висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 18.12.2024 у справі №178/934/19, щодо обов`язку суду розглянути заяву про зміну предмета позову, якщо вона подана у встановлений законом строк та у відповідній формі;
4) неправильно застосував частину третю статті 46 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 26.05.2020 у справі №908/299/18 та від 25.06.2019 у справі №924/1473/15; постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 у справі №405/3360/17; постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі №916/1029/22, від 15.10.2020 у справі №922/2575/19, від 22.07.2021 у справі №910/18389/20, від 10.11.2021 у справі №916/1988/20, від 08.05.2018 у справі №922/1249/17, від 23.04.2019 у справі №911/1602/18, від 03.08.2020 у справі №911/2139/19, від 12.01.2022 у справі №234/11607/20, щодо особливостей застосування вказаної норми, оскільки на ухвалу суду про відмову в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду;
5) не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.07.2023 у справі №910/5349/22 та від 02.03.2018 у справі №927/467/17, щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми;
6) не врахував висновку Верховного Суду у складі об`єднаної Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, щодо розрахунку інфляції за неповний місяць;
7) не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.07.2022 у справі №910/5810/17, від 05.02.2019 у справі №903/381/18, від 11.11.2020 у справі №925/1142/18, від 23.09.2020 у справі №756/12128/15-ц, від 20.05.2021 у справі №904/4013/20 та від 20.07.2021 у справі №904/105/20, щодо можливості реалізації учасником справи права на оскарження в апеляційному порядку протокольних ухвал;
8) не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, щодо застосування статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України";
9) неправильно застосував частину шосту статті 232 ГПК України без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22, щодо можливості вважати формулювання у господарському договорі "за кожний день прострочення" установленням іншого, ніж визначено частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку нарахування штрафних санкцій;
- щодо пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункти 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України - суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та не дослідив зібраних у справі доказів, поданих Скаржником разом із клопотанням від 12.07.2024 про поновлення строку для подання доказів та поясненнями, що вказані докази підтверджують формування даних на тимчасово окупованих територіях, які водночас були прийняті судом першої інстанції. Вказане підтверджується записами в протоколі судового засідання від 15.07.2024 "Суд поновлює строк та долучає дане клопотання до матеріалів справи". Суд апеляційної інстанції вказаного не дослідив та не надав належної правової оцінки доводам Скаржника.
14.          Ухвалою Верховного Суду від 14.05.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пунктів 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України.
15.          29 травня 2025 року, в межах встановленого Верховним Судом строку, Позивач із використанням засобів поштового зв`язку подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.
16.          Крім того, 23 травня 2025 року Скаржник із використанням підсистеми "Електронний суд" подав клопотання про зупинення касаційного провадження у справі №910/4069/23, яке обґрунтоване таким:
- у справі, що переглядається (№910/4069/23), Позивачем нараховані штрафні санкції за період з липня 2019 до грудня 2022 року. Суд першої інстанції визнав вимоги Позивача про стягнення пені в сумі 62 451509,79 грн у повному обсязі такими, що суперечать підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції від 26.04.2022). Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 19.04.2024 у справі №911/1359/22, щодо безпідставності стягнення пені та штрафу, нарахованих після 24 лютого 2022 року (в період дії воєнного стану). Водночас Скаржник вважає, що суди не врахували та не дослідили того, що Позивач заявив вимоги про стягнення пені за період з 21 грудня 2020 року до 23 лютого 2022 року, тобто до введення в Україні правового режиму воєнного стану, отже необхідним є дослідження та оцінка судом моделі поведінки, визначена регулятором як "зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій", у контексті застосування приписів Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 з огляду на час звернення з позовом до суду та дати вирішення спору, тобто зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії, в тому числі за порушення зобов`язань, нарахованих до введення в Україні воєнного стану (до 24 лютого 2022 року), вимоги про стягнення яких заявлені та розглядаються судом у період дії в Україні воєнного стану;
- у зв`язку із наявністю суперечливих висновків Верховного Суду щодо питання застосування приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 до вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на зобов`язання, які виникли до введення в Україні воєнного стану, ухвалою Верховного Суду від 05.02.2025 справу №908/948/23 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.05.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2024 передано на розгляд Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду;
- ухвалою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.03.2025 справу №908/948/23 прийнято до розгляду.
17.          Дослідивши клопотання Скаржника про зупинення провадження у справі, Суд встановив, що справу №908/948/23 передано на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновку щодо застосування підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №908/818/22, від 02.07.2024 у справі №908/815/22, від 03.07.2024 у справі №908/816/22, від 03.07.2024 у справі №908/817/22, від 12.09.2024 у справі №910/4264/22, від 02.10.2024 у справі №910/4273/22.
18.          В ухвалі від 05.02.2025 про передання справи №908/948/23 на розгляд Верховного Суду складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказано:
- висновки щодо застосування постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 до вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на зобов`язання, які виникли після введення воєнного стану, були викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2024 у справі №911/1359/22, де зазначено про обов`язковість застосування учасниками ринку електроенергії постанов НКРЕКП, відповідно до яких на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії;
- після цього Верховний Суд у постановах від 26.06.2024 у справі №908/818/22, від 02.07.2024 у справі №908/815/22, від 03.07.2024 у справі №908/816/22, від 03.07.2024 у справі №908/817/22, від 12.09.2024 у справі №910/4264/22, від 02.10.2024 у справі №910/4273/22 дійшов висновку, що положення підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 щодо настанови про зупинення на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше;
- натомість у пункті 33 постанови від 15.10.2024 у справі №924/1202/23 Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача розміру пені, застосувавши приписи Постанови №332 як такі, що мають обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії, а отже суд апеляційної інстанції безпідставно задовольнив в цій частині позовні вимоги позивача та стягнув на його користь пеню в розмірі 246 516,20 грн за період з 01 вересня 2021 року по 23 лютого 2022 року;
- подібний за змістом підхід застосував Верховний Суд і у постановах від 06.06.2024 у справі №910/4269/22 та від 12.06.2024 у справі №910/4286/22, скасувавши рішення судів попередніх інстанцій у частині стягнення штрафних санкцій, нарахованих до введення в Україні воєнного стану, направивши справи у цій частині на новий розгляд.
19.          З огляду на викладене, в ухвалі від 05.02.2025 у справі №908/948/23 зазначається про наявність суперечливих висновків Верховного Суду щодо питання застосування приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 до вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на зобов`язання, які виникли до введення в Україні воєнного стану.
20.          Питанням, яке постало у справі №908/948/23 перед Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, як і у справі №910/4069/23, що переглядається, є застосування приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 до вимог про стягнення штрафних санкцій (пені), нарахованих на зобов`язання, які виникли до введення воєнного стану.
21.          З урахуванням викладеного вище, Суд дійшов висновку, що характер спірних правовідносин у цій справі (№910/4069/23) та справі №908/948/23 у контексті застосування приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 є подібним.
22.          Крім того, у судовому засіданні, що відбулося 10 червня 2025 року, Скаржник заявив клопотання, в якому просив зупинити касаційне провадження у справі №910/4069/23 до завершення перегляду справи №908/1162/23.
23.          Суд встановив, що у справі №908/1162/23 Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІМК" звернулося з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Територіальне медичне об`єднання "Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення основного боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на підставі договору від 31.12.2021 №2273/1 про постачання електричної енергії.
24.          Ухвалою від 27.03.2024 на розгляд Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду передано справу №908/1162/23 для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, згідно з яким достатнім для застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є розповсюдження дії цього Закону на спірні правовідносини з огляду на приписи статті 2 Закону. Колегія суддів, передаючи справу, вважала, що положення статей 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на тимчасово окуповані території з урахуванням частини першої цих статей, а саме за рішенням Кабінету Міністрів України.
25.          Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийняв справу №908/1162/23 до розгляду, який наразі триває.
26.          Скаржник зауважив, що Позивач є стороною, відповідальною за баланс за балансуючою групою, до якої, зокрема, входять виробники за "зеленим тарифом". При цьому встановлено, що деякі виробники мають електроустановки на тимчасово окупованій території. Отже, Позивач не може врегульовувати свої небаланси з учасниками, які перебувають на такій території, здійснювати купівлю-продаж електричної енергії. Справи №910/4069/23 та №908/1162/23 стосуються обставин, які необхідно встановити для визначення правильності нарахування штрафних санкцій. Якщо у справі №908/1162/23 буде вказано про неможливість прийняття товару (електроенергії) у тому числі об`ємів, які постачалися з окупованих територій, ці висновки впливатимуть на правомірність розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат, пені за несвоєчасне виконання Позивачем зобов`язань з оплати електроенергії при врегулювання небалансів з окупованих територій.
27.          Позивач заперечував проти задоволення клопотань Скаржника з підстав їх необґрунтованості, зокрема, вказав, що посилання на несинхронну роботу електроустановок виробників електричної енергії, які входять до балансуючої групи Позивача, не охоплюються предметом справи; поставка електричної енергії за договором не здійснювалася з / на окуповану територію. 
28.          Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
29.          Згідно з пунктом 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.
30.          Зважаючи на предмет та підстави касаційного оскарження, доводи Скаржника, якими він обґрунтовує касаційну скаргу та клопотання, характер спірних правовідносин, Суд:
- вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі №910/4069/23 до завершення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №908/948/23;
- не вбачає підстав для зупинення касаційного провадження у справі №910/4069/23 до завершення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №908/1162/23.
Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Зупинити касаційне провадження у справі №910/4069/23 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 до завершення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №908/948/23 та оприлюднення у встановленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.
2.          У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про зупинення касаційного провадження у справі №910/4069/23 до завершення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №908/1162/23 відмовити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуюча          Г. Вронська

Судді          Н. Губенко

                                                                                               І. Кондратова