ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/13174/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2024 (суддя Алєєва І. В.)
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (головуючий суддя Тищенко О. В., судді Гончаров С. А., Сибіга О. М.)
у справі № 910/13174/24
за позовом Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"
до Національного антикорупційного бюро України
про усунення перешкод у користування майном,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог та хронологія спору
1.          До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - позивач, Комбінат) до Національного антикорупційного бюро України (далі - відповідач, НАБУ), в якому просить суд прийняти рішення про припинення обтяження 49,49 відсотків кожної одиниці нерухомого майна Комбінату, зареєстрованого 07.09.2023 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №51649401 на підставі постанови НАБУ про арешт майна від 07.09.2023.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою директора НАБУ про арешт майна від 07.09.2023 накладено арешт на 49,94% частки в статутному капіталі Комбінату, яке опосередковано належить ОСОБА_1 , а також 49,94% кожної одиниці рухомого та нерухомого майна, цінних паперів, об`єктів права інтелектуальної власності вказаного суб`єкта господарської діяльності.
3.          Позивач зазначив, що відповідно до вимог частини 9 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) детектив НАБУ подав до Вищого антикорупційного суду клопотання про арешт майна ОСОБА_1 . Слідчим суддею Вищого антикорупційного суду винесено ухвалу від 21.09.2023 у справі №   991/7961/23 про закриття провадження за клопотанням детектива, яка залишена в силі ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 28.11.2023. Судове рішення мотивоване закінченням строків досудового розслідування.
4.          25.07.2024 Комбінат отримав витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 92663580, зі змісту якого стало відомо про те, що на 49,49% кожної одиниці рухомого майна цієї юридичної особи накладено арешт згідно з постановами НАБУ від 07.09.2023 №02-201/27552 та від 13.09.2023 №01-201/28263 (публічне обтяження). Термін дії обтяження визначено до 08.09.2028.
5.          Позивач звернувся до Вищого антикорупційного суду з клопотанням, в якому просив скасувати арешт, накладений постановами директора НАБУ від 07.09.2023 № 02-201/27552 та від 13.09.2023 № 01-201/28263 на 49,49% кожної одиниці рухомого майна Комбінату.
6.          Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 19.08.2024 у справі №   991/7619/24 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
7.          Під час розгляду клопотання позивача про скасування арешту Вищий антикорупційний суд у справі №991/7619/24 встановив, що попередній арешт, накладений постановами директора НАБУ від 07.09.2023 №02-201/27552 та від 13.09.2023 №01-201/28263, є скасованим з огляду на положення абзацу 2 частини 9 статті 170 КПК України, що не потребує додаткового скасування арешту ухвалою слідчого судді.
8.          У той же час, позивач зазначає, що незважаючи на те, що обмеження щодо майна позивача є скасованими, на сьогоднішній день в реєстрі зареєстроване обтяження щодо майна позивача, що перешкоджає здійсненню позивачем прав розпорядження своїм майном та порушує його майнові права.
9.          Наведене слугувало підставою для звернення позивача з цим позовом до господарського суду.
Узагальнений зміст і обґрунтування оскаржуваних судових рішень
10.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2024, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025, відмовлено у відкритті провадження за позовом Комбінату до НАБУ про усунення перешкод у користуванні майном.
11.          В обґрунтування рішень суди зазначили, що питання скасування арешту, накладеного за правилами кримінального процесуального законодавства, має розглядатися в порядку, встановленому КПК України. Позивач не позбавлений права повторно звернутися із заявою про зняття арешту з його майна в порядку кримінального процесуального судочинства.
12.          За таких обставин, суди дійшли висновку, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Касаційна скарга
13.          Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу та постанову скасувати, передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
14.          Позивач не погоджується з висновками судів про непідсудність цієї справи господарському суду. Комбінат вказує на те, що на момент звернення з цим позовом до суду, відносно майна позивача відсутній арешт, накладений в рамках кримінального законодавства. В той же час позивач заявив вимоги щодо захисту його прав на нерухоме майно шляхом припинення обтяження, зареєстрованого в державному реєстрі на підставі арешту, який є скасованим. Такі вимоги, на думку позивача, відповідають юрисдикції господарського суду з огляду на положення статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
15.          Позивач вказує на те, що суди попередніх інстанцій помилково врахували правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в справах №   202/5044/17, № 636/959/16-ц, № 640/17552/16-ц, № 202/1452/18, № 504/1306/15-ц, № 352/1802/18.
16.          Товариство також посилається на неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі № 911/1247/18, від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц, Верховного Суду України в постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26цс13.
Відзив
17.          НАБУ подало відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Відповідач посилається на те, що попередній арешт строком на 48 годин, накладений постановою директора НАБУ, вичерпав свою дію, а тому, вважає, що НАБУ не може бути відповідачем у цій справі, а даний спір не підсудний господарським судам. Просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Інші заяви та клопотання
18.          10.06.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній просить врахувати, що 09.06.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №904/2684/25 про банкрутство Комбінату.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів скаржника і висновків судів попередніх інстанцій
19.          Згідно з частинами 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2).
20.          Переглянувши оскаржувані судові рішення, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування судами норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.
21.          Частинами 1-2 статті 4 ГПК України зазначено про те, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
22.          За змістом частин 1-3 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
23.          Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного, зокрема, в постанові від 14.01.20 у справі № 910/1702/17, у вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
24.          Як уже було зазначено вище, звертаючись з цим позовом до суду, позивач наголошує на тому, що попри тимчасовий характер постанови директора НАБУ від 07.09.2023 №02-201/27552, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на 49,49% кожної одиниці рухомого майна Комбінату накладено арешт згідно з постановами НАБУ від 07.09.2023 №02- 201/27552 та від 13.09.2023 №01-201/28263 (публічне обтяження). Термін дії обтяження визначено до 08.09.2028.
25.          Позивач зазначає, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 19.08.2024 у справі №991/7619/24 йому відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного постановами директора НАБУ від 07.09.2023 № 02-201/27552 та від 13.09.2023 № 01-201/28263.
26.          Наведене, за доводами позивача, свідчить про те, що наявні підстави для захисту прав позивача щодо розпорядження своїм майном в межах господарського процесу на підставі статті 20 ГПК України, статті 391 ЦК України.
27.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що доводи позивача про тимчасовий характер постанови директора НАБУ про накладення арешту на майно підозрюваного, а також про відмову Вищого антикорупційного суду України у скасуванні накладеного цією постановою арешту на майно позивача саме з цієї підстави, не змінюють правової природи арешту накладеного саме в рамках кримінального провадження, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що порушене право позивача зводиться до вирішення питання про звільнення його майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства.
28.          При цьому суди вірно виходили з положень частини 1 статті 1 КПК України, якими встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
29.          Порядок скасування арешту майна, накладеного в порядку кримінального судочинства, визначено у статті 174 КПК України, відповідно до положень якої підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
30.          Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства (зокрема, постанова від 30.06.2020 у справі №727/2878/19   (пункти 21, 37)).
31.          Так, якщо арешт накладений за процедурою, визначеною КПК України, в редакції, діючій з 2012 року, на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України, в редакції, діючій з 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №202/5044/17, від 28.11.2018 у справі №636/959/16-ц, від 12.12.2018 у справі №640/17552/16-ц, від 27.03.2019 у справі №202/1452/18, від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15-ц). 
32.          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів обох інстанції, що позивач має право звернутися із заявою про зняття арешту з його майна лише в порядку кримінального процесуального судочинства; Комбінат не позбавлений права на судовий захист у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, адже вжитими в межах такого кримінального провадження заходами обмежено його у свободі розпорядження своїм майном.
33.          Судом також враховано, що позивач вже реалізовував своє право на звернення до суду із заявою щодо скасування арешту майна в порядку КПК України, однак, у його задоволенні було відмовлено, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.
34.          Однак, як було визначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.09.2020 у справі №352/1802/18, вирішення за правилами КПК України питання про скасування арешту, накладеного на майно у межах кримінального провадження, не створює можливості звернення з позовом про усунення перешкод у користуванні цим майном за правилами цивільного судочинства. Кримінальний процесуальний закон не передбачає обмеження права на повторне подання клопотання про скасування арешту майна.
35.          Тобто, Комбінат не позбавлений можливості звернутися з таким клопотанням у порядку, визначеному КПК України, аргументувавши необґрунтованість накладення арешту чи відсутність у ньому потреби, адже якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним.
36.          Разом з тим, ГПК України не передбачає можливості такого захисту в порядку господарського судочинства.
37.          Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.06.2022 у справі № 910/15367/20.
38.          Доводи позивача про те, що суди попередніх інстанцій помилково врахували правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в справах №   202/5044/17, №   636/959/16-ц, №   640/17552/16-ц, №   202/1452/18, №   504/1306/15-ц, №   352/1802/18, оскільки вони стосуються діючих   /   нескасованих арештів майна, колегія суддів відхиляє, позаяк як уже було наголошено вище, тимчасовий характер постанови директора НАБУ, якою накладено попередній арешт на майно позивача, не змінює правової природи такого арешту, накладеного саме в рамках кримінального провадження, та не свідчить про виникнення у Комбінату підстав для звернення з позовом про усунення перешкод у користуванні цим майном за правилами господарського судочинства.
39.          Посилання скаржника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі №   911/1247/18, від 15.05.2019 у справі №   372/2904/17-ц, Верховного Суду України в постанові від 15.05.2013 у справі №   6-26цс13 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони стосуються скасування арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року, що не є релевантним до питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №   727/2878/19).
40.          Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
41.          Враховуючи викладене вище, Верховний Суд погоджується з висновками судів обох інстанцій, що судовий захист права власності Комбінату на спірне майно в межах висвітлених у даному спорі обставин прямо передбачений та має здійснюватися саме в порядку, встановленому КПК України.
42.          Аргументи касаційної скарги не спростовують викладеного вище та не доводять неправильного застосування або порушення судами попередніх інстанцій норм права при постановленні оскаржуваних судових рішень.
43.          Таким чином, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
44.          У зв`язку із наведеним вище, Суд враховує доводи відзиву відповідача в тій мірі, в якій вони узгоджуються з наведеним у цій постанові і з нормами процесуального права.
45.          Стосовно доводів позивача, наведених у додатковий поясненнях у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
46.          Касаційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої та апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), постанову Верховного Суду від 25.11.2020 у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), постанову Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19), постанову Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 686/23143/20 (провадження № 61-13878св23)).
47.          За таких обставин, посилання позивача на те, що 09.06.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №   904/2684/25 відхиляються як безпідставні і такі, що не мають вирішального значення для правильного вирішення цієї справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
49.          Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
50.          Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.
51.          За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвала і постанова - без змін.
Розподіл судових витрат
52.          Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.11.2024 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі №   910/13174/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. В. Случ 

Судді                                                                                                    Н. О. Волковицька

                                                                                                    С. К. Могил