УХВАЛА

11 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  918/1061/24(450/2314/24) 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Васьковського О. В.
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025
та рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2025
у справі № 918/1061/24(450/2314/24)
за зустрічним позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 
про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним, ?
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі №450/2314/24  за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2024 року постановлено передати цивільну справу №450/2314/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_2 . 
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.02.2025 справу №450/2314/24 прийнято до свого провадження суддею Марач В.В. та вирішено здійснювати її розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_2 . Розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 24 лютого 2025 року. 
Ухвалою суду від 20.02.2025 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Ухвалою суду від 08.04.2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 27.05.2024 у справі №918/1061/24(450/2314/24).
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.04.2025 у справі №918/1061/24(450/2314/24) задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 . Визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений 07.06.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О.В., зареєстрований в реєстрі за №1641. Стягнуто з ОСОБА_3 та з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 по 605 грн 60 коп. судового збору.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
20.06.2025 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025  та рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2025 у справі №   918/1061/24(450/2314/24) в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.
Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовній практиці.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу скаржник повинен вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 цього Кодексу скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.
Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Верховний Суд зауважує, що при поданні касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.
ОСОБА_1 , звертаючись з касаційною скаргою як підставу касаційного оскарження вказує п. 3   та п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, п. 6 ч. 1 ст. 310 ГПК України
Касатор, звертаючись з касаційною скаргою,  зокрема, зазначає     про  неправильне застосування норм матеріально права та порушення норм  процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (тобто п. 3 ч. 2   ст. 287  ГПК України). 
Скаржник мотивує, що на момент подання касаційної скарги, аналіз практики Верховного Суду не виявив наявності подібних справ з ідентичними фактичними обставинами та правовими питаннями, що дозволяє зробити висновок про відсутність постанов у справах із аналогічними фактичними обставинами та правовідносинами, що у свою чергу потребує правової визначеності в питанні застосування таких договірних конструкцій у контексті імперативних вимог положень Цивільного кодексу України. 
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник стисло виклав обставини справи, навів   правове обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним та свою позицію щодо можливість вважати продовженим строк дії договорів у випадках, якщо сторони не здійснили волевиявлення спрямованого на відмову від продовження дії таких договорів та продовжують виконувати умови цих договорів після спливу строку.
На переконання скаржника положення п.5.2. договору простого товариства суперечить положенням абз.2 ч.1 ст.1139 ЦК України та є нікчемними, оскільки унеможливлюють отримання ОСОБА_1 , як учасником простого товариства будь-якого доходу, а відповідно й прибутку від спільної діяльності. За змістом положення п.5.2. договору простого товариства ОСОБА_1 на безкомпенсаційній основі позбавляється усіх прав в користь іншого учасника простого товариства. Це при тому, що договір простого товариства сторонами було укладено не тільки з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщення, а також і з метою отримання сторонами цього договору доходу у вигляді грошових коштів (п.1.1. договору простого товариства).
Також за доводами скаржника, враховуючи предмет і підстави заявлених позовних вимог, розгляд вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири слід було здійснювати у порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, які перебувають поза межами питань, які підлягають вирішенню у межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_2 , безпосередньо не впливають на обсяг майна чи зобов`язань суб`єкта, щодо якого вирішується питання про неплатоспроможність.
Однак, на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, ОСОБА_1 чітко не зазначено яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також не обґрунтувано у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, до того ж скаржник не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми.
Крім того, як вбачається із змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 зазначає обставини, передбачені саме п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, але не вказує на таку підставу, зокрема, щодо наявності про висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 23.10.2019 у справі № 752/4361/15, від 05.10.2022 у справі № 707/149/22, від 15.03.2023 у справі № 711/7709/19, від 20.09.2023 у справі № 201/5683/22 у подібних правовідносинах (застосування   ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, п. 8 ст. 20 ГПК України). 
З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 містить суперечливі доводи щодо підстав касаційного оскарження. 
При цьому слід враховувати, що Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам заявник. В іншому випадку вказане б призвело до порушення таких принципів цивільного процесу, як змагальності та диспозитивності.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 292 та статті 174 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статті 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
На виконання вимог цієї ухвали скаржнику необхідно надати письмові пояснення, де обґрунтувати підстави касаційного оскарження, а саме (1) чітко зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин у яких цей висновок відсутній, (2) зазначити в чому саме полягало неправильне застосування цієї норми права судами попередніх інстанцій у даній справі, (3) обґрунтувати необхідність формування касаційним судом висновку щодо застосування цієї норми для правильного вирішення саме тієї справи, у якій подано касаційну скаргу.
При цьому слід враховувати, що такі пояснення касатора за змістом мають лише конкретизувати підстави касаційного оскарження в межах раніше наведених доводів касаційної скарги, позаяк доповнення або зміна касаційної скарги згідно з приписами частини першої статті 298 ГПК України допускаються виключно протягом строку на касаційне оскарження.
Копії цих пояснень належить надіслати учасникам справи в порядку, передбаченому для надіслання копій касаційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290 ГПК України, Верховний Суд, 
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025  та рішення Господарського суду Рівненської області від 09.04.2025 у справі №   918/1061/24(450/2314/24)  залишити без руху.
2. Надати строк на усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали, а саме: (1) чітко зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин у яких цей висновок відсутній, (2) зазначити в чому саме полягало неправильне застосування цієї норми права судами попередніх інстанцій у даній справі, (3) обґрунтувати необхідність формування касаційним судом висновку щодо застосування цієї норми для правильного вирішення саме тієї справи, у якій подано касаційну скаргу.
3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            О.В. Васьковський