ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/8137/19 

Верховний Суд у складі суддів    Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І., 

за участю секретаря судового засідання Сулім А.В.,

за участю:
ліквідатора ТОВ «БМД Компаунд» арбітражного керуючого Пічугіна І.В., представників: 
ОСОБА_1 - Петрушиної К.І., 
ТОВ «Аграріан Фуд Технолоджиз" - Добрянської Н.І., 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ Компаунд"
на постанову Північного    апеляційного господарського суду від 19.05.2025 
та    рішення    Господарського суду міста Києва    від 29.01.2025
у справі    № 910/8137/19
за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ Компаунд" арбітражного керуючого Пічугіна Ігоря Вячеславовича
до: 1) ОСОБА_1 ,
     2) ОСОБА_2 ,
     3) ОСОБА_3 , 
     4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграріан Фуд Технолоджиз" 
про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр харчових технологій" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ Компаунд" 
про банкрутство.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/8137/19 за заявою ТОВ "Міжнародний центр харчових технологій"   про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ Компаунд"  (далі - ТОВ "БМБ Компаунд", боржник)    банкрутом. 

Постановою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 ТОВ «БМБ Компаунд» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Пічугіна І.В.

В межах даної справи про банкрутство      ліквідатор боржника звернувся до суду з заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на відповідачів та стягнення з зазначених осіб 64 197 055, 82 грн.

За доводами ліквідатора, доведення ТОВ "БМБ Компаунд" до банкрутства колишніми керівниками та учасниками боржника підтверджується наступними обставинами, а саме:
- збільшення кредиторської заборгованості боржника, зокрема, у 2016 році з 68 млн.грн до 71 млн.грн (за розділом 2 балансу товариства "Довгострокові зобов`язання і забезпечення"), а також з 44 млн.грн до 57 млн.грн (за розділом 3 балансу товариства "Поточні зобов`язання);
- невжиття заходів щодо погашення податкового боргу, який зростав. Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 826/17112/14 стягнуто з ТОВ "БМБ Компаунд" заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 1 131 680,16 грн. Також, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №826/10069/18 стягнуто з ТОВ "БМБ Компаунд" податковий борг у розмірі 1644351,24 грн.;
- невжиття заходів зі збереження заставного майна. 
- невжиття заходів керівництвом боржника в частині погашення кредиторської заборгованості;
- приховування фінансово-господарського стану ТОВ "БМБ Компаунд".

Ліквідатором визначено наступне коло суб`єктів субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "БМБ Компаунд", а саме:
- директор (з 24.01.2014 по 28.03.2017) та учасник ТОВ "БМБ Компаунд" ОСОБА_1 (відповідач 1);
- директор (з 28.03.2017 по 21.07.2020) ТОВ "БМБ Компаунд" ОСОБА_2 (відповідач 2);
- учасник (з 16.03.2016 по 07.09.2017) ТОВ "БМБ Компаунд" ОСОБА_3  (відповідач 3);
- учасник ТОВ "БМБ Компаунд" - ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз" (відповідач 4).

Відповідачі, заперечуючи проти доводів ліквідатора, викладених у заяві про покладення субсидіарної відповідальності, надали свої заперечення та докази на їх підтвердження з  посиланням на власний виклад  обставин.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023, відмовлено ліквідатору боржника у задоволенні вказаної заяви. 

Постановою Верховного Суду від 26.09.2023 постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 та ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.01.2023 у справі № 910/8137/19 скасовано, справу у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу до суду першої інстанції Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що при новому розгляді суду необхідно належним чином дослідити обставини щодо наявності чи відсутності правових підстав для покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджис", ОСОБА_3 , повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, надати належну оцінку зібраним у справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Короткий зміст рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанції

За результатами нового розгляду Господарський суд міста Києва своїм рішенням від 21.01.2025 відмовив у задоволенні позову.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ліквідатором не доведено належними та допустимими доказами існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджис" і  доведенням ТОВ "БМБ Компаунд" до банкрутства, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні заяви ліквідатора про притягнення відповідачів до субсидіарної відповідальності.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 19.05.2025 рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2025 залишив без змін, погодившись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ліквідатора.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

ТОВ "БМБ Компаунд"    подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення    Господарського суду міста Києва    від 29.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025    у справі    №   910/8137/19 скасувати, справу в скасованій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи про неврахування судами правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.04.2021 у справі №915/1624/16 та від 26.09.2023 у справі № 910/8137/19, та зазначає про невиконання судами вимог частини четвертої статті 236 ГПК України.

Скаржник вважає, що господарськими судами порушені норми права, проігноровані докази порушення боржником вимог статті 59 КУзПБ з передачі ліквідатору бухгалтерської та іншої документації та зроблено хибний висновок щодо доводів ліквідатора про збільшення кредиторської заборгованості;   не повно досліджені докази щодо тверджень ліквідатора стосовно бездіяльності колишніх керівників/учасників ТОВ «БМБ Компаунд» в частині вжиття заходів зі збереження нерухомого майна товариства, яке було предметом іпотеки за іпотечним договором від 29.09.2011.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_1 заперечує проти вимог і доводів скаржника з підстав, викладених у відзиві на касаційну скаргу, вважає оскаржувані рішення та постанову судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, такими, що прийняті у відповідності до положень матеріального та процесуального права та з урахуванням вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 26.09.2023 у даній справі.

Позиція Верховного Суду

Керуючись вимогами статей 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені за наслідками розгляду заяви ліквідатора боржника про покладення субсидіарної відповідальності за його зобов`язаннями в сумі 64   197   055,82 грн на відповідачів як колишніх керівників та учасників Товариства.

Відповідно до частини 1 статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина 3 статті 215 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.
Застосування такої відповідальності передбачено частиною 2 статті 61 КУзПБ, згідно з якою у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями (абзац 2).

Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци 1, 3 частини 2 статті 61 КУзПБ).

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) дійшов висновку, що у справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із частиною 1 статті 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії / бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства.

Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру. Саме банкрут, від імені якого діє ліквідатор (арбітражний керуючий), у порядку, визначеному статтею 61 КУзПБ, звертається з вимогою до третіх осіб, з вини яких настало банкрутство боржника.

Визначене нормами частини 2 статті 61 КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю відповідно до закону необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності. Такими елементами є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення. 

Об`єктом правопорушення є ті майнові права боржника та кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами частини 2 статті 61 КУзПБ.

Об`єктивну сторону правопорушення становлять дії/бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства.

Зокрема, доведення до банкрутства можуть спричинити дії з відчуження майна за заниженими цінами, придбання майна за завищеними цінами, надання послуг за цінами, нижчими за ринкові, здійснення невиправдано ризикових чи невигідних операцій тощо. Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому (див. також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, від 25.05.2021 у справі №910/11027/18).

Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема у постанові від 12.11.2020 у справі №916/1105/16), що законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону відповідного правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини 1 статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо. Наведений перелік обставин, які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, не є вичерпним. Подібний за змістом висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №908/314/18, на яку посилається скаржник. 

Необхідно зауважити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи (зокрема такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі №904/8850/14).

Верховний Суд неодноразово (зокрема в постанові від 02.08.2022 у справі №908/314/18, на яку посилається скаржник) звертав увагу, що особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

Водночас визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини 2 статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями / бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів), обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення. 

Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії/ бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам. 

За змістом частини 2 статті 61 КзПБ вказані умисні дії/бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів.

Суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника.

Притягнення до субсидіарної відповідальності винних у доведенні до банкрутства осіб є не лише механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

При цьому аналіз частини 2 статті 61 КУзПБ свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час відкриття / здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати відкриття справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

Щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення).

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість відповідних осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини, та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

Особа вправі протиставити будь-які аргументи на користь відсутності умислу або й необережності при покладенні на неї субсидіарної відповідальності. Ненадання контраргументів свідчить про усвідомлення особою статусу та наслідків та відсутність критеріїв, які б могли впливати на оцінку обставин справи.

Якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника, викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, які стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. У силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої своєї поведінки.

Верховний суд у постановах від 29.06.2023 у справі №923/1054/15, від 26.09.2023 у справі №910/8137/19 виклав правову позицію, що ненадання ліквідатору керівниками банкрута первинних фінансових документів боржника задля визначення підстав для стягнення дебіторської заборгованості за умови істотного розміру цієї заборгованості в структурі активів боржника, є бездіяльністю, котра не відповідає інтересам цієї юридичної особи та є недобросовісною, вчинена на шкоду кредиторам банкрута, та не дозволяє ліквідатору здійснити дії з повернення цієї дебіторської заборгованості.

Відсутність у осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав. Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №916/313/20).

Водночас, Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) наголосив, що однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Саме наявність цієї негативної різниці (перевищення суми кредиторських вимог над вартістю ліквідаційної маси) і обумовлює підстави для покладення субсидіарної відповідальності.

Якщо є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, однак за відсутності зазначеної різниці (недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів) немає підстав для стягнення відповідних сум з винних осіб у межах покладення субсидіарної відповідальності, то у ліквідатора немає підстав порушувати відповідний спір у справі про банкрутство.

В умовах, коли є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, але його майна / активів у складі ліквідаційної маси виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).

Отже, навіть за виявлених арбітражним керуючим фактів доведення боржника до банкрутства достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство за правилами частини 2 статті 61 КУзПБ.

Ураховуючи, що ліквідаційна маса (її вартість) є одним із визначальних показників для обчислення розміру субсидіарної відповідальності, Верховний Суд у вказаній постанові, з огляду на регламентований КУзПБ порядок та етапи формування ліквідаційної маси, зміни, яких вона зазнає під час ліквідаційної процедури, зазначив, що передумови для покладення субсидіарної відповідальності встановлюються насамперед на підставі фінансово-економічних показників боржника, порядок аналізу, дослідження та оцінки яких прямо визначений КУзПБ.

Цей порядок передбачає, що:
- арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, та становища на ринках боржника і подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію (пункт 3 частини 2 статті 12 КУзПБ);
- господарський суд в ухвалі про відкриття провадження у справі може зобов`язати боржника провести аудит; якщо боржник не має для цього коштів, господарський суд може призначити проведення аудиту за рахунок кредитора (кредиторів) за його (їхньою) згодою (частина 10 статті 39 цього Кодексу)
- розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (частина 3 статті 44 КУзПБ);
- ліквідатор з дня свого призначення проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, аналізує фінансовий стан банкрута, формує ліквідаційну масу (а відповідно до змін, внесених Законом України від 13.07.2023 №3249-IX, також складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення).
При цьому аналіз фінансового стану банкрута має відповідати вимогам Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14 (далі - Методичні рекомендації), оскільки ці рекомендації розроблено з метою визначення однозначних підходів під час аналізу фінансово-господарського стану підприємств щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства; своєчасного виявлення формування незадовільної структури балансу для вжиття заходів щодо запобігання банкрутству підприємств, а також виявлення резервів підвищення ефективності виробництва та відновлення платоспроможності підприємств шляхом їх санації.

Звідси, керуючись наведеними положеннями КУзПБ щодо обов`язків арбітражного керуючого під час проведення процедури банкрутства та щодо етапів, умов та підстав для здійснення оцінки фінансово-господарського стану боржника, Верховний Суд дійшов висновку, що відповідні дії арбітражного керуючого (розпорядника майна, ліквідатора) є передумовами у дослідженні та виявленні підстав для порушення питання про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Тобто відповідна діяльність з виявлення передумов для субсидіарної відповідальності розпочинається з введенням процедури розпорядження майном боржника у справі про банкрутство. Тому відповідний звіт / висновок арбітражного керуючого, яким зафіксоване правопорушення (з доведення до банкрутства) та який складений з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, є доказом та підставою для вимог про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, а отже, складовою доказової бази (джерелом) на підтвердження об`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Висновок щодо передумов для субсидіарної відповідальності формується у звіті ліквідатора за результатами здійснення ним аналізу фінансового стану банкрута, а згідно зі змінами, внесеними Законом від 13.07.2023 №3249-IX, у складеному відповідно до Методичних рекомендацій висновку за результатами здійснення аналізу фінансового стану банкрута (про наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства; абзац п`ятий частини 1 статті 61 КУзПБ).

У зв`язку з наведеним Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) наголосив, що право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі. Такий підхід у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство узгоджується як з повноваженнями ліквідатора, порядком проведення відповідних дій у ліквідаційній процедурі, так і з правами суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідати за зобов`язаннями боржника у межах об`єктивного розміру цієї відповідальності, що відповідає правовій природі субсидіарної відповідальності саме як додаткової. 

Подібні за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15(902/579/20).

Необхідна сукупність обставин, що утворюють склад відповідного правопорушення, зокрема доведення боржника до банкрутства його засновником (учасником, керівником тощо), недостатність майна / активів у складі ліквідаційної маси для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів та розмір субсидіарної відповідальності, повинна бути підтверджена доказами, які відповідають засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності, передбаченим статтями 76-79 ГПК України. 

Господарський суд під час розгляду відповідної заяви оцінює подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, з точки зору відповідності їх наведеним у критеріям. 

До таких доказів належать, зокрема, звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, висновок про наявність або відсутність ознак доведення боржника до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення, складені відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності, тощо. КУзПБ не містить вичерпного переліку доказів, які підтверджують факт доведення боржника до банкрутства та / або спростовують такий факт. 

Однак згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду відсутність у матеріалах справи висновку про доведення до банкрутства боржника не може бути беззаперечною підставою для звільнення винних осіб від субсидіарної відповідальності (висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №922/1067/17 та від 12.11.2020 у справі №916/1105/16); звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій, не становить безумовний доказ доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, у тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

У цій справі за наслідком нового розгляду даного спору суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку поданій ліквідатором заяві про покладення субсидіарної відповідності на керівників та учасників банкрута за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням його до банкрутства дійшли висновку про не доведення ліквідатором належними та допустимими доказами існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів і доведенням боржника до банкрутства.

На виконання вказівок Верховного Суду у постанові від 26.09.2023 у цій справі, суди першої та апеляційної інстанції перевірили доводи, викладені як у заяві ліквідатора, так і в запереченнях відповідачів, дослідили наявні у справі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень та зазначили про таке.

Щодо доводів ліквідатора в частині збільшення розміру кредиторської заборгованості ТОВ "БМБ Компаунд" суди встановили недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю керівників/учасників боржника та збільшенням кредиторської заборгованості ТОВ "БМБ Компаунд" у 2016 році, а також не доведеність того, що збільшення кредиторської заборгованості боржника є не наслідком звичайної підприємницької діяльності боржника, а є наслідком умисних дій/бездіяльності керівників/учасників ТОВ "БМБ Компаунд", спрямованих на доведення боржника до стану неплатоспроможності.

Перевіривши доводи ліквідатора в частині невжиття відповідачами заходів з погашення податкового боргу, визначеного постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2014 по справі № 826/17112/14 та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 по справі №826/10069/18, суди встановили, що обставини справи не дають можливості дійти однозначного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів, виникненням податкового боргу, неможливістю його погашення, а також подальшим впливом такої заборгованості на банкрутство ТОВ "БМБ Компаунд".

При цьому, щодо бездіяльності колишніх керівників та учасників боржника в частині погашення податкового боргу згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №826/10069/18, суди зазначили, що вказане рішення набрало законної сили вже після відкриття провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "БМБ Компаунд" ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2019.

Проаналізувавши твердження ліквідатора в частині невжиття заходів зі збереження нерухомого майна товариства, яке було предметом іпотеки за іпотечним договором від 29.09.2011, обґрунтованого посиланнями на обставини, встановлені судами при розгляді справи №910/8137/19(910/13186/20), суди дійшли висновку, що в судових рішеннях по вказаній з посиланням на матеріали справи та висновки, наведені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі №910/2924/15-г, судами встановлено підтвердження наявності порушеного права позивача. Проте, встановивши, що строк, в межах якого позивач міг звернутися за захистом порушеного права сплив, суди  застосували наслідки спливу позовної давності, про що відповідачем було подано відповідну заяву. 

Відхиляючи вказані доводи ліквідатора, оскільки ТОВ "БМБ Компаунд" не було стороною/учасником справи №910/2924/15-г, за результатами розгляду якої судами було встановлено підтвердження наявності порушеного права ТОВ "БМБ Компаунд", та застосовуючи позовну давність до позовних вимог ліквідатора арбітражного керуючого Пічугіна І.В. у справі № 910/8137/19 (910/13186/20), суди прийшли до висновку, що ТОВ "БМБ Компаунд" мало можливість дізнатися про порушення свого права власності з 28.01.2016.

Водночас, задля встановлення існування причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю керівників/учасників ТОВ «БМБ Компаунд» та незаконним вибуттям із власності боржника нерухомого майна необхідні доведені факти саме обізнаності банкрута (його керівників/учасників) про порушення його права власності внаслідок неправомірних дій третіх осіб.

Перевіривши викладені в заяві ліквідатора доводи про те, що відповідачами було проігноровано численні запити арбітражного керуючого про організацію проведення інвентаризації майна боржника/надання фінансової, бухгалтерської та іншої звітності боржника/первинних документів тощо, не передачу ліквідатору керівником боржника печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей боржника, суди встановили наступні обставини.

Так, з матеріалів      вбачається, що арбітражний керуючий Пічугін І.В. неодноразово звертався до суду із клопотаннями про витребування доказів/зобов`язання вчинити дії, що стосувалися банківських установ, державних органів та контрагентів боржника, які задовольнялися господарським судом ухвалами від 21.08.2019, 26.09.2019, 10.02.2021, 27.04.2021 та 04.01.2022. 

Однак, жодного разу арбітражний керуючий Пічугін І.В. не звернувся до суду із відповідним клопотанням про витребування доказів/зобов`язання вчинити дії щодо керівників та учасників боржника за умови, що така їх бездіяльність, як про це зазначає ліквідатором, перешкоджала арбітражному керуючому Пічугіну І.В. під час виконання ним повноважень розпорядника майна та ліквідатора ТОВ "БМБ Компаунд".

Щодо доводів ліквідатора  про не передачу  йому керівниками/учасниками Товариства товарів та обладнання, які були предметом договору застави товарів в обороті № 134 від 31.08.2011 та договору застави обладнання № 133 від 31.08.2011, автомобілів (згідно з довідкою Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві від 03.09.2019, суди правомірно зазначили, що вказані твердження не спростовують обов`язків ліквідатора вчинити належні заходи щодо його пошуку, виявлення та повернення на користь банкрута з метою подальшої реалізації у передбаченому КУзПБ.

Суди встановили, що ліквідатором було заявлено до суду клопотання про витребування у ОСОБА_2 , як колишнього директора боржника, технологічного обладнання ТОВ "БМБ Компаунд", однак листом від 07.06.2021 Господарським судом міста Києва повідомлено ліквідатора про відсутність підстав для розгляду такого клопотання по суті, оскільки чинним законодавством України, зокрема КУзПБ, не передбачено витребування майна від третіх осіб у формі клопотання. 

Втім, в подальшому ліквідатором не було вжито заходів щодо звернення до суду з належно оформленою заявою (позовною заявою) про витребування зазначеного майна на користь боржника, що, за висновками судів, свідчить про невжиття арбітражним керуючим усієї повноти дій у відповідній процедурі у справі про банкрутство.

Також, як встановили суди, матеріалами справи спростовуються твердження ліквідатора щодо бездіяльності посадових осіб ТОВ "БМБ Компаунд" в частині передачі транспортних засобів, які належать банкруту, оскільки 10.07.2019 ОСОБА_2 було подано до Деснянського управління поліції у місті Києві заяву про вчинення злочину (заволодіння транспортними засобами ТОВ "БМБ Компаунд" невідомими особами). 

Крім того, судами встановлено, що ліквідатором проігноровано той факт, що один із транспортних засобів ТОВ "БМБ Компаунд" був вилучений працівниками поліції та перебуває на штрафному майданчику з 20.11.2018, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Щодо доводів ліквідатора про невжиття ОСОБА_3  заходів для збереження майна боржника, а навпаки,  сприяв його відчуженню на користь третіх осіб, які тим чи іншим чином були пов`язані з ним, на що, за доводами ліквідатора, вказують матеріали справи №910/8137/19(910/13186/20), то як встановили суди зі змісту судових рішень у вказаній      справі, вищезазначених обставин, про які зазначає ліквідатор, встановлено не було, оскільки пояснення (доводи) учасників справи №910/8137/19 (910/13186/20), про які зазначено в судових рішеннях, не є преюдиційними фактами у розумінні статті 75 ГПК України, а тому такі доводи ліквідатора мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, чого у даній справі зроблено не було.

Суди дійшли висновку, що не знайшли свого підтвердження доводи ліквідатора стосовно перекручування керівниками ТОВ      "БМБ Компаунд" фінансової звітності боржника, встановивши, що з матеріалів справи вбачається, що вибуття із власності банкрута у 2016 році нерухомого майна, яке було предметом іпотеки та забезпечувало виконання зобов`язань ТОВ "БМБ Компаунд" перед ПАТ "БГ Банк", не було відображено у фінансовій звітності Товариства за 2016, 2017 роки і відповідна інформація зазначена у фінансовій звітності боржника за 2018 рік.

Не відображення у фінансовій звітності товариства актуальних відомостей про його фінансовий стан свідчить про недоліки у роботі посадових осіб товариства. 

Однак, враховуючи, що такі недоліки були усунені керівником боржника шляхом зазначення відповідних відомостей про зменшення розміру активів боржника у фінансовій звітності ТОВ "БМБ Компаунд" за 2018 рік, з огляду на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між недоліками у фінансовій звітності банкрута за 2016, 2017 роки (не зазначення вибуття нерухомого майна із власності боржника) та банкрутством ТОВ "БМБ Компаунд", суди відхилили вказані доводи ліквідатора в якості підстави для покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на керівників та учасників Товариства.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказівок Верховного Суду у постанові від 26.09.2023 у цій справі, суди попередніх інстанцій з дотримання приписів процесуального законодавства дослідили матеріали справи,  надали повну та всебічну оцінку відповідним доводам ліквідатора та запереченням відповідачів, доказам, наданим сторонами на їх підтвердження/спростування.

Колегія суддів зауважує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц). 

У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку поданим учасниками справи доказам та зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки ліквідатором не доведено належними та допустимими доказами існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів та доведенням боржника до банкрутства.

Доводи касаційної скарги наведеного не спростовують, як і не доводять в чому саме полягає невідповідність висновків суду попередніх інстанцій вимогам законодавства, натомість спрямовані на доведення необхідності переоцінки відповідних доказів, а тому підлягають відхиленню як такі, що виходять за межі розгляду справи судом касаційної інстанції згідно з вимогами статті 300 ГПК України.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо не врахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду необхідно зазначити, що відповідні позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та у наведених стягувачем постановах суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України", згідно якого п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржених судових рішень, як і аргументи про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування таких норм, не знайшли свого підтвердження за під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Верховний Суд вважає висновок господарських судів попередніх інстанцій у справі обґрунтованим. Господарські суди правильно застосували норми процесуального і матеріального права до цих правовідносин сторін.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції, - без змін. 

Судові витрати

У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного    апеляційного господарського суду від 19.05.2025 та рішення    Господарського суду міста Києва    від 29.01.2025 у справі №910/8137/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                        Огороднік К.М.

Судді                                                                                          Жуков С.В.

                                                                                          Картере В.І.