УХВАЛА

26 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  912/3035/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В., 
розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни
про відвід судді Верховного Суду Бенедисюка І.М.
у справі № 912/3035/19
за позовом акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Цефей"
до  фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ОСОБА_1 ;
Погрібний Олександр Григорович,
про заборону використання знаків для товарів та послуг,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 для розгляду справи №  912/3035/19 визначено склад колегії суддів: Колос І.Б. (головуючий), судді: Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.
Від фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни (далі - ФОП  Погрібної  Л.  В.) 24.06.2025 через підсистему "Електронний суд" до Верховного Суду надійшла заява про відвід судді Верховного Суду Бенедисюка І.М. у справі №  912/3035/19. Підставою для відводу судді заявниця визначає пункт 5 частини першої статті 35 ГПК України.
Заява ФОП  Погрібної Л.  В. мотивована тим, що: 
-  відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 для розгляду справи №  912/3035/19 визначено склад колегії суддів: Колос  І.Б. (головуючий), судді: Булгакова І.В., Бенедисюк І.М.;
- по тексту касаційних скарг у справі №  912/3035/19 є посилання на рішення національних судів у справах №  912/3032/19, №  912/3033/19, №  912/164//20, які скаржниця вважає схожими за обставинами та матеріально-правовими вимогами, що обґрунтовують звернення до суду;
- залучені до розгляду справи №  912/3035/19 судді Булгакова  І.В., Колос І.Б., Бенедисюк І.М. також були залучені до розгляду справ №  912/3032/19, №  912/3033/19, №  912/164/20;  
- національними судами у справах №  912/3032/19 (постанова Верховного Суду від  30.05.2024), № 912/3033/19 (постанова Верховного Суду від 07.05.2024), №  912/164/20 (постанова Верховного Суду від 27.02.2024) наведено міркування з приводу свавільного залучення ТОВ "Маркхолдер" у таких спорах як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача АТ "Цефей";
- також національними  судами у справі №  912/3032/19 (постанова Верховного Суду від 03.10.2024) наведено міркування з приводу відшкодування судових витрат свавільно залученому ТОВ "Маркхолдер" у цьому спорі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача АТ "Цефей";
- покликаючись на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у справі: "МакГонелл проти Сполученого Королівства" (McGonnell v. the United Kingdom), 2000, §§ 52-57, вказує на те, що при визначенні обґрунтування сумнівів заявника, необхідно брати до уваги такі ознаки, як подвійна роль судді у провадженні, проміжок часу між двома справами, у яких він брав участь і рівень його залученості. Заявник вважає, що участь судді викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності.
Доводи наведені заявницею щодо відводу судді Верховного Суду Бенедисюка І.М. у цій справі Суд визнає необґрунтованими з огляду на таке.
Приписами частин другої, третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, зокрема, судді може бути заявлено відвід учасниками справи; відвід повинен бути вмотивованим.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 35 ГПК України.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику ЄСПЛ як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. 
ЄСПЛ зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.
Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з об`єктивним суб`єктивним критеріями. 
У рішенні ЄСПЛ "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], §§ 119 і 121 заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ зазначено, що межа між цими двома критеріями не є герметичною. Тому застосування одного з цих критеріїв, або ж обох, залежатиме від конкретних обставин, пов`язаних із спірною поведінкою.
Хоча іноді важко навести докази на спростування презумпції особистої безсторонності судді, проте вимога об`єктивної безсторонності надає додаткову важливу гарантію. Суд визнає складність встановлення порушення статті 6, спричинене особистою упередженістю, і тому у переважній більшості випадків застосовує об`єктивний підхід (рішення ЄСПЛ у справі "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП] заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 119; "Моріс проти Франції" (Morice v. France) [ВП], § 75).
У межах суб`єктивного критерію ЄСПЛ завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне (рішення ЄСПЛ у справі "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, рішення ЄСПЛ § 119; "Хаушільдт проти Данії" (Hauschildt v. Denmark), § 47).
Щодо виду необхідних доказів, то, наприклад, ЄСПЛ намагався перевірити обґрунтованість тверджень про те, що суддя виявляв будь-яку ворожість або, керуючись особистими мотивами, добився того, що справа була призначена саме йому (рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), § 25).
Отже, розглядаючи доводи заявника, в тому числі його посилання на справу "МакГонелл проти Сполученого Королівства" (McGonnell v. the United Kingdom), 2000, §§ 52-57 у контексті необхідності брати до уваги такі ознаки, як подвійна роль судді у провадженні, проміжок часу між двома справами, у яких він брав участь і рівень його залученості до проваджень, Суд враховує вказану заявником справу в повному контексті змісту відповідного рішення ЄСПЛ (включно і з §46 відповідно до якого заявник у цій справі вказував на несудові функції судового пристава, стверджуючи, що вони призвели до настільки тісних зв`язків між судовим приставом як судовою посадовою особою та законодавчими та виконавчими функціями уряду, що судовий пристав більше не мав незалежності та неупередженості, яких вимагає стаття 6 ) та в сукупності з іншою наведеною вище практикою ЄСПЛ. 
Суд також зважає на безпосередній зміст доводів заявника (які фактично зводяться до незгоди з рішеннями суддів та самим фактом їх участі у розгляді справи при касаційному перегляді), а також відсутність будь-яких фактів та їх доказів, які б свідчили про подвійну роль суддів у провадженні (іншу ніж суддя касаційної інстанції у справі), особисту небезсторонність,  ворожість судді Бенедисюка І.М., наявності у нього особистих мотивів, виконання несудових функцій, втручання в авторозподіл справи тощо.
Суд неодноразово наголошував, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій суддів під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці суддів, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів їх безсторонність.
Відповідно до частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.
З огляду на вищенаведене, саме по собі посилання заявника на участь судді у розгляді інших справ, навіть подібних за фактичними обставинами або правовим регулюванням та висновки суду висловлені за змістом таких судових рішень, як і незгода або суб`єктивне ставлення заявника до них не свідчить про наявність упередженості. Сам факт ухвалення судових рішень не може бути доказом упередженості, якщо не доведено наявність особистої зацікавленості. При цьому перелічені у заяві ФОП  Погрібної Л.  В. доводи не узгоджуються із вищенаведеними нормами законодавства, не підтверджені належними доказами, ґрунтуються на припущеннях, які не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості суддів, які могли б бути перевіреними та/або на переконливі факти, які б могли викликати сумнів у їх об`єктивності і неупередженості, з якими процесуальне законодавство пов`язує наявність підстав для відводу судді у розумінні приписів статті 35 ГПК України. 
Таким чином доводи, наведені у заяві про відвід судді, не можуть бути віднесені до обставин, які викликають сумнів щодо неупередженості або об`єктивності судді Верховного Суду Бенедисюка І.М. у розгляді цієї справи, а також не містять обґрунтованого посилання на підстави, передбачені статтею 35 ГПК України, у зв`язку із чим колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу судді Бенедисюку І.М. від розгляду справи №  912/3035/19.
Приписами частин першої, третьої, сьомої статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі; якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід; питання про відвід вирішується невідкладно.
Ураховуючи наведене, заяву про відвід судді Верховного Суду Бенедисюку І.М. у справі №  912/3035/19, відповідно до частини третьої статті 39 ГПК України необхідно передати для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу.
Керуючись статтями 35, 38, 39, 234, 235 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1.  Заяву фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни про відвід судді Верховного Суду Бенедисюка І. М. у справі №  912/3035/19 визнати необґрунтованою.
2.  Справу №  912/3035/19 передати на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя          І.  Колос

Суддя          І.  Бенедисюк 

Суддя           І.  Булгакова