УХВАЛА

06 серпня 2025 року 
м. Київ
cправа №  927/598/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 у справі
за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Егрес-Агро"
про часткове стягнення заборгованості за кредитними договорами у сумі 300000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:
30.07.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 у справі №  927/598/24. 
Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" зазначає, що ціна позову в цій справі складає 300000,00 грн, але сама справа не може вважатись малозначною, оскільки розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №010-12/12/50 від 01.03.2012 складає 5 796 679, 68 грн та за кредитним договором №010/11/85 від 29.07.2013 складає 375573396,13  грн. Тобто, загальна заборгованість відповідача за кредитними договорами складає понад 380 мільйонів гривень. Позивач лише скористався своїм правом на стягнення у судовому порядку частини боргу, залишаючи за собою право стягнути іншу частину боргу. Додатковим підтвердженням того, що справа не є малозначною, це розгляд справи судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження. А тому позивач вважає, що при відкритті касаційного провадження в цій справі необхідно враховувати саме загальний розмір заборгованості відповідача, який становить понад 380 мільйонів гривень.
Крім цього, скаржник посилається на наявність підстав оскарження судових рішень у справі № 927/598/24, передбачених п.п. а, б, в пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає, що встановлена в цій справі обставина відсутності у позивача права вимоги до відповідача за кредитними договорами, позбавляє можливості скаржника спростувати цю обставину під час розгляду справи №757/31846/25-к, яка знаходиться в провадженні Печерського районного суду міста Києва за скаргою АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» на бездіяльність уповноважених осіб ГСУ НПУ, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні. 
Підставою для подачі відповідної скарги є факт переходу всіх прав та обов`язків кредитора від Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», як у особи яка на момент вилучення документів була кредитором відповідача, до АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».
Однак, встановлена в справі № 927/598/24 обставина відсутності у позивача права вимоги до відповідача за кредитними договорами, позбавляє можливості АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» спростувати цю обставину під час розгляду справи № 757/31846/25-к.
Крім цього, скаржник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи (позивача), який подає касаційну скаргу, з огляду на те, що державна інституція, як Національна поліція України, яка повинна захищати від злочинів українське суспільство, фактично сама вчинила злочин, не виконуючи судові рішення, та порушує законні права та інтереси позивача.
Підставою для задоволення скарги АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» є систематичне невиконання поліцією двох ухвал (від 04.07.2024 та 31.10.2024 Господарського суду Чернігівською області) про витребування доказів в справі № 927/598/24.
Також заявник вважає, що ця касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування Верховним Судом єдиної правозастосовчої практики щодо застосування статті 1212 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, у випадку наявності доказів отримання однією стороною коштів від другої, то за відсутності доказів укладення правочину на підставі якого такі грошові кошти перераховувались боржнику, інша сторона має право стягнути такі кошти з боржника, як безпідставно набуте майно.
30.07.2025 в електронному суді подано заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Егрес-Агро" проти відкриття касаційного провадження за поданою скаргою у цій справі з огляду на відсутність, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, підстав касаційного оскарження вказаних судових рішень у справі з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також необґрунтованість скаржником зазначених ним підстав.
За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі                              № 927/598/24 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.
За змістом пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а)    касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;                    2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 установлено у розмірі 3 028,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом поданого у 2024 році позову у цій справі є стягнення 300000,00    грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 100 = 302 800,00 грн), а тому у розумінні ГПК України справа № 927/598/24 є малозначною, оскаржувані судові рішення в якій не підлягають касаційному оскарженню.
Посилання скаржника на розгляд справи судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження та наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами понад 380 мільйонів гривень не є підставою в розумінні вищевказаних норм ГПК України вважати справу № 927/598/24 не малозначною.
Необхідне зауважити, що відповідно до частин першої та другої статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В частині третій статті 247 ГПК України наведено критерії, які суд враховує при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження. Водночас в частині четвертій цієї статті міститься перелік справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
З аналізу змісту норм статті 247 ГПК України вбачається, що справа з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути розглянута як в порядку загального, так і спрощеного позовного провадження, і її розгляд саме в порядку загального позовного провадження не вказує на те, що вона не малозначна.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. 
Для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосується питання права, вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема існування кількісних або якісних критеріїв, таких як:
- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;
- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;
- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому. 
При цьому, скаржник не наводить належних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі. 
Отже, скаржник не довів, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тоді як доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням щодо застосування норм законодавства, що є прерогативою судів попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті, а тому не містить випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Дослідивши зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, колегія суддів зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа має суспільний інтерес та виняткове значення для скаржника без належного такого обґрунтування та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що випадок можливості касаційного оскарження, передбачений підпунктом "б" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, обумовлює наявність розгляду іншої справи, в якій сторона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями.
Водночас скаржник посилається на справу № 757/31846/25-к, яка знаходиться в провадженні Печерського районного суду міста Києва за скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, яка надійшла 26.02.2025 від АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус». 
Однак, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи, а також зміст оскаржуваного судового рішення у цій справі не дають підстав для висновку про те, що скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді справи № 757/31846/25-к, оскільки питання обґрунтованості та доведеності заявлених вимог, у тому числі, щодо застосування чи незастосування обставин, встановлених у рішенні суду в іншій справі, є правом суду та вирішується ним на власний розсуд з огляду на обставини та наявні у справі докази, які є предметом судового розгляду. 
Проте, існування вказаної справи не є тією безумовною підставою для перегляду судового рішення у малозначній справі, оскільки скаржник належним чином не довів, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.
Отже, тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника. Належних обґрунтувань про те, що ця справа має виняткове значення для скаржника, становить значний суспільний інтерес, а заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, в іншій справі заявником також не наведено.
Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішенням, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду щодо розгляду скарг, чим покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Фактично скаржник веде до заперечення встановлених судом попередньої інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи. Однак в контексті повноважень суду касаційної інстанції як "суду права", а не "суду фактів" та положень статті 300 ГПК України й враховуючи предмет та підстави позову даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для відкриття провадження у справі.
Додатково слід звернути увагу скаржника на те, що незгода із судовим рішенням суду попередньої інстанції не свідчить про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при його ухваленні, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок ухвалення цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом попередньої інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" немає.
Зважаючи на обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" на підставі пункту 1 частини першої статті 293 цього ж Кодексу, оскільки її подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 у справі №927/598/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Н. О. Волковицька
Судді                                                                                          С. К. Могил
                                                                                          О. В. Случ