ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/19434/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,
учасника справи -  ОСОБА_1 ,
представників учасників справи:
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Мостепанюк В.І.,
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 - не з`явився,
ОСОБА_5 - не з`явився,
ОСОБА_6 - не з`явився,
ОСОБА_7 - Бровко О.М.,
ОСОБА_8 - не з`явився,
ОСОБА_9 - не з`явився,
ОСОБА_10 - не з`явився,
ОСОБА_11 - не з`явився,
ОСОБА_1 - не з`явився
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 (суддя Андреїшина І.О.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 (колегія суддів: Коротун О.М., Гаврилюк О.М., Сулім В.В.)
та касаційної скарги ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 (колегія суддів: Коротун О.М., Гаврилюк О.М., Сулім В.В.)
у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд)
до відповідачів:
1)           ОСОБА_2 ,
2)           ОСОБА_4 ,
3)           ОСОБА_5 ,
4)           ОСОБА_6 ,
5)           ОСОБА_7 ,
6)           ОСОБА_8 ,
7)           ОСОБА_9 ,
8)           ОСОБА_10 ,
9)           ОСОБА_11 ,
10)           ОСОБА_1 
про стягнення 78 710 514,95 грн.
СУТЬ СПОРУ
1.           09.12.2020 Фонд звернувся з позовом до відповідачів (керівників банку) про солідарне стягнення шкоди (збитків) у розмірі 78 710 514,95 грн у порядку ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч.5 ст.58 Закону "Про банки і банківську діяльність". 
2.          Позов мотивував, зокрема, тим, що внаслідок недобросовісних управлінських рішень відповідачів (щодо укладення двох кредитних договорів) банку спричинено шкоду в розмірі 78 710 514,95 грн.
3.          Господарський суд міста Києва в задоволенні позову відмовив через сплив позовної давності. Також дійшов висновку, що позовні вимоги до деяких із відповідачів є повністю (до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) або частково (до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 і ОСОБА_7 ) необґрунтованими через відсутність протиправної поведінки; такого висновку суд дійшов у зв`язку із відсутністю ОСОБА_8 на засіданні комітетів та відсутністю підписів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на певних протоколах.
4.          Північний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду міста Києва змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови, а резолютивну частину рішення залишив без змін. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутність підписів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на протоколах не є підставою для висновку про відсутність протиправної поведінки цих осіб; щодо ОСОБА_8 встановив відсутність протиправної поведінки.
5.          Фонд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані рішення та постанову. Також з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції звернулася ОСОБА_1 .
6.          Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:
- чи пропустив Фонд позовну давність у цій справі; 
- чи свідчить відсутність підпису посадової особи банку на протоколі, яким засвідчено ухвалення відповідного рішення, про відсутність протиправної поведінки такої особи.
7.          Верховний Суд касаційні скарги залишив без задоволення, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
8.           10.08.2012 Публічне акціонерне товариство "Ерде Банк" (далі - ПАТ "Ерде Банк", Банк) (кредитодавець) та ПрАТ "Українська Фінансова Мережа" (позичальник) уклали кредитний договір №104/12-КЛ, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами/угодами до нього, що складають невід`ємну частину договору. Умовами договору також передбачено (з урахуванням змін):
-          кредит надається у формі з максимальним лімітом кредитування у сумі 55 000 000,00 грн, ставка за користування кредитом становить 17% річних (п.1.1.1).
9.          Рішення про видачу кредиту прийняте кредитним комітетом 10.08.2012 та оформлене протоколом №1120.
10.          Посадовими особами Банку, які входили до органів правління і приймали рішення про кредитування ПрАТ "Українська Фінансова Мережа", були: ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 .
11.           18.07.2012 Банк (кредитодавець) та ПАТ "Будмеханізація" уклали кредитний договір №73/12-КЛ, відповідно до умов якого кредитодавець надає зазначеному позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами/угодами до нього, що складають невід`ємну частину договору. Умовами договору також передбачено (з урахуванням змін):
-          кредит надається у формі кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування у сумі 55 000 000,00 грн, ставка за користування кредитом становить 17% річних (п.1.1.1).
12.          Рішення щодо кредитування за кредитним договором №73/12-КЛ від 18.07.2012, укладеним з ПАТ "Будмеханізація", прийнято кредитним комітетом 26.06.2012 та оформлено протоколом №1072 від 26.06.2012.
13.          Рішення щодо збільшення ліміту кредитної лінії за кредитним договором №73/12-КЛ від 18.07.2012, укладеним з ПАТ "Будмеханізація", прийнято кредитним комітетом від 23.07.2012, оформленим протоколом №1105 від 23.07.2012 (затверджено головою наглядової ради та членом наглядової ради Банку).
14.          З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком, позичальником і майновим поручителем (ПрАТ "Народна фінансово-страхова компанія "Добробут" - акціонер банку) було укладено договори застави та іпотеки:
-          іпотечний договір від 18.07.2012, укладений з ПрАТ "Народна фінансово-страхова компанія "Добробут", посвідчений приватним нотаріусом Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі за №1716, предметом іпотеки за яким виступає: об`єкт нерухомого майна (нежиле приміщення №92) загальною площею 259,70 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Введенська, буд. 29/58; заставна вартість - 12 089 000,00 грн;
-          договір застави, відповідно до якого предметом застави виступали транспортні засоби, що належать позичальнику, загальна заставна вартість - 17 193 175,40 грн;
-          договір застави, відповідно до умов якого предметом застави є основні засоби, що належать ПАТ "Будмеханізація", заставна вартість - 434 424,01 грн.
15.          Відповідно до постанови правління Національного банку України (далі - НБУ) від 29.10.2012 №451 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Ерде Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду 29.10.2012 прийнято рішення №25 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації", відповідно до якого з 30.10.2012 розпочато процедуру виведення ПАТ "Ерде Банк" з ринку та здійснення тимчасової адміністрації на три місяці з 30.10.2012 по 29.01.2013.
16.          Згідно з постановою правління Національного банку України від 09.01.2013 №4 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПAT "Ерде Банк" виконавчою дирекцією Фонду від 10.01.2013 №3 "Про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПAT "Ерде Банк".
17.          Рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 28.11.2013 №34, від 08.12.2014 №143, від 30.06.2015 №125, від 17.12.2015 №226, від 29.12.2016 №3057 - продовжувався строк здійснення процедури ліквідації ПAT "Ерде Банк" і тривав до 08.01.2018 включно.
18.          У ході здійснення ліквідаційної процедури Банку виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 25.04.2013 №051/13 "Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПAT "Ерде Банк", відповідно до якого (з урахуванням змін, внесених на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду від 06.11.2017 року №4941) загальна сума акцептованих вимог кредиторів становить 741 005 970,27 грн.
19.          Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 18.07.2013 №073/13 "Про затвердження акту за результатами інвентаризації та формування ліквідаційної маси ПAT "Ерде Банк", згідно якого балансова вартість ліквідаційної маси банку становить 1 120 041 129,04 грн, а ринкова вартість 246 253 336,59 грн.
20.          Як зазначає позивач, розмір зобов`язань ПAT "Ерде Банк" відповідно до реєстру акцептованих вимог кредиторів перевищує оціночну (ринкову) вартість ліквідаційної маси на 494 752 633,68 грн (741 005 970,27 грн - 246 253 336,59 грн = 494 752 633,68 грн).
21.           11.12.2017 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №5334 "Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення ліквідації ПAT "Ерде Банк".
22.          За результатами проведення процедури ліквідації Фонд встановив, що обсяг не задоволених вимог кредиторів ПAT "Ерде Банк" за недостатністю його майна становить 587 046 174,11 грн, що підтверджується меморіальними ордерами №1 від 11.12.2017, №4 від 11.12.2017, №117 від 11.12.2017, №118 від 11.12.2017, №119 від 11.12.2017, №120 від 11.12.2017, №124 від 11.12.2017, №127 від 11.12.2017, №128 від 11.12.2017 та №129 від 11.12.2017.
23.          Відповідно до меморіального ордеру від 11.12.2017 №124 у зв`язку з затвердженням ліквідаційного балансу ПAT "Ерде Банк" не задоволені вимоги Фонду як кредитора третьої черги становлять 308 504 755,04 грн.
24.          Приймаючи рішення, які, на думку позивача, зумовили завдання, відповідачі діяли як члени кредитного комітету ПАТ "Ерде Банк", що підтверджується трьома протоколами засідання кредитного комітету: №1120 від 10.08.2012, №1072 від 26.06.2012 та №1105 від 23.07.2012, якими оформлені такі рішення.
25.          На момент прийняття вказаних спірних рішень, до складу кредитного комітету банку входили: голова наглядової ради - ОСОБА_2 ; член наглядової ради - ОСОБА_12 ; голова правління, голова кредитного комітету - ОСОБА_13; головний бухгалтер, член кредитного комітету - ОСОБА_6; начальник департаменту безпеки - ОСОБА_9 ; начальник управління ризик-менеджменту - ОСОБА_14; заступник голови правління - ОСОБА_8 ; заступник голови правління - ОСОБА_7; начальник управління фінансового лізингу та економічної діяльності - ОСОБА_11 ; начальник юридичного департаменту - ОСОБА_1 ; начальник управління кредитування - ОСОБА_15 .
26.          Факт надмірної ризиковості у проведенні Банком активної операції з ПрАТ "Українська Фінансова Мережа" (концентрація кредитного ризику) підтверджується, зокрема, матеріалами справи, зокрема, інформацією з ЄДР, відповідно до якої за адресою місцезнаходження боржника: (04136, Київська область, місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 1-3), зареєстровано інших 76 суб`єктів господарювання.
27.          Згідно з даними НКЦПФР, розміщеними за посиланням https://smida.gov.ua, станом на 4 квартал 2012 року власником акцій емітента-позичальника було ТОВ "Укрбізнесгруп Гарантія". Разом з цим, згідно з даними з ЄДР бенефіціаром ТОВ "Укрбізнесгруп Гарантія" є ОСОБА_16 (син власника банку - ОСОБА_2 ), а керівником товариства - ОСОБА_17 , яка є одночасно керівником трьох інших компаній - ТОВ "Євроконстракшн-2", ТОВ "Хелстур" та ПрАТ "Медичний центр "Добробут", які також є позичальниками ПАТ "Ерде Банк".
28.          Згідно з даними з ЄДР за адресою ТОВ "Укрбізнесгруп Гарантія": 04070, м. Київ, вул. Сагайдачного/Ігорівська, будинок 10/5-А, зареєстровано інших 2 суб`єкти господарювання: ТОВ "Українська бізнес група" та Громадська організація "Всеукраїнська організація захисту прав споживачів фінансових послуг" (керівником якої є ОСОБА_2 ). Тоді як згідно з даними НКЦПФР, розміщеними за посиланням https://smida.gov.ua, станом на 2 квартал 2012 року власником акцій емітента-позичальника було ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Ініціатива", яка є одночасно засновником іншого боржника ПАТ "Ерде Банк" - ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК".
29.          Згідно даних річної фінансової звітності позичальника за 2012 рік, розміщеної за посиланням https://smida.gov.ua, більше 90% усіх доходів ПрАТ "Українська фінансова мережа" становлять довгострокові фінансові інвестиції.
30.          З аналізу фінансової звітності ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК" за 2010 та 2011 рік вбачається, що позичальник перед отриманням кредиту майже весь капітал - 83,96% вклав у довгострокові фінансові інвестиції, а саме - в капіталі інших підприємств.
31.          Відповідно до виписок по рахунках ПрАТ "Українська фінансова мережа" вбачається, що позичальник отримані кошти направив на сплату відсотків та основної заборгованості за власними кредитними договорами.
32.          Як вбачається з аналізу виписок по рахунках клієнтів-фізичних осіб ( ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ) останні після надходження коштів отримали через касу банку готівкові кошти, що й призвело до виведення активів з ПAT "Ерде Банк".
33.          Посадовими особами ПАТ "Ерде Банк", які приймали рішення про кредитування ПрАТ "Українська Фінансова Мережа", були: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 .
34.          У протоколі засідання кредитного комітету ПАТ "Ерде Банк" №1120 від 10.08.2012 зазначено, що заступник голови правління - ОСОБА_8 була відсутня під час засідання комітету, а підписи голови наглядової ради ПАТ "Ерде Банк" ОСОБА_2 та начальника юридичного департаменту ОСОБА_1 відсутні на зазначеному протоколі.
35.          Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу №1120 від 10.08.2012 на засіданні кредитного комітету були присутні: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 . Затвердження вказаного протоколу мало відбутись ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
36.          Водночас, підпис ОСОБА_1 - відсутній на протоколі кредитного комітету, а також відсутній підпис ОСОБА_2 (який мав затвердити відповідний протокол).
37.          Заступник голови правління Банку ОСОБА_8 була відсутня на засіданні кредитного комітету 10.08.2012, про що зазначено в протоколі №1120.
38.          Відповідно до виписки по рахунку ПАТ "Будмеханізація" за Кредитним договором від 18.07.2012 №73/12-КЛ вбачається, що Банк перерахував позичальнику 55 000 000,00 грн, які в той же день перераховано на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс" №2650018090003 з призначенням платежу: "оплата за вексель простий з іменним індосаментом згідно з договором №131/2-12БВ від 13.07.2012 року, без ПДВ".
39.          ТОВ "Меридіан Фінанс" протягом 12.07.2012-19.07.2012 здійснює перерахування коштів на рахунок ПАТ "Будмеханізація", але вже в іншому Банку - ПАТ "КБ "Стандарт" (МФО 380690): 10 000 000,00 грн - 12.07.2012; 10 000 000,00 грн - 13.07.2012; 10 000 000,00 грн - 16.07.2012; 10 000 000,00 грн - 17.07.2012; 8 000 000,00 грн - 18.07.2012; 8 654 038,00 грн - 19.07.2012.
40.          При цьому позичальник не здійснював погашення наявної заборгованості в ПАТ "Ерде Банк", а здійснював переказ коштів на інший рахунок, відкритий у ПАТ "КБ "Стандарт".
41.          На початок процедури ліквідації (10.01.2013), заборгованість за кредитним договором від 18.07.2012 №73/12-КЛ становила 57 510 812,25 грн, що підтверджується розрахунком, копія якого міститься в матеріалах справи. 
42.          Посадовими особами ПАТ "Ерде Банк", які приймали 26.06.2012 рішення про кредитування ПАТ "Будмеханізація", були: ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 . 
43.          Підписи голови наглядової ради ПАТ "Ерде Банк" ОСОБА_2 та начальника юридичного департаменту ОСОБА_1 відсутні на зазначеному протоколі від 26.06.2012 №1072.
44.          Також на протоколі №1105 про збільшення ліміту кредитної лінії ПАТ "Будмеханізація" до 57 000 000, 00 грн підписи голови наглядової ради ОСОБА_2 , члена наглядової ради ОСОБА_4 , заступника голови правління ОСОБА_7 та начальника юридичного департаменту ОСОБА_1 відсутні.
45.          Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.02.2013 у справі №5006/2/110/2012, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.10.2016, задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто з ПАТ "Будмеханізація" борг у розмірі 56 237 844,72 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 у справі №5011-37/17638-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015, задоволено позовні вимоги Банку до ПрАТ "Народна фінансово-страхова компанія "Добробут" (майновий поручитель ПАТ "Будмеханізація") та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18.07.2012 №73/12-КЛ. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.08.2017 у справі №922/1684/17 про банкрутство іпотекодавця визнано вимоги Банку до ПрАТ "Народна фінансово-страхова компанія "Добробут" у розмірі 56 237 844,72 грн.
46.          Відповідно до довідки НБУ про перевірку з окремих питань якості активів, ліквідності, менеджменту за період з 19.09.2011 по 28.08.2012 вбачається, що НБУ як орган, що здійснює державне регулювання діяльності банків зазначив у вказаному звіті наступне: "Управління кредитним ризиком Рішення щодо можливості видачі кредитів, придбання права вимоги з операціями факторинту, надання гарантій та інших зобов?язань за третіх осіб приймається кредитним комітетом Банку, який за станом на дату інспектування сформований у наступному складі: голова комітету - ОСОБА_13 , члени комітету - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 . При наданні кредиту позичальнику рішення кредитного комітету затверджує голова наглядової ради ( ОСОБА_2 ). Ліміти повноважень в Банку не встановлені. Винесення питання щодо можливості надання кредиту позичальнику на розгляд кредитному комітету здійснюється управлінням кредитування за наявності відповідних позитивних висновків управління ризик-менеджменту, юридичного департаменту, департаменту безпеки та відділу по роботі з заставним майном. Діяльність вищезазначених структурних підрозділів та колегіальних органів банку регламентована відповідними внутрішніми документами. Банк проводить не виважену кредитну політику".
47.          Видача коштів за спірними кредитними договорами було здійснена. Вказане підтверджується не лише первинними бухгалтерськими документами, а й рішеннями у господарських справах №910/1308/13 та №5006/2/110/2012.
Короткий зміст позовних вимог
48.           09.12.2020 Фонд (з урахуванням заяви від 25.10.2022 про зміну предмету позову) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів про солідарне стягнення 78 710 514,95 грн майнової шкоди.
49.          Підставою для пред`явлення позовної вимоги стало, на думку позивача, прийняття пов`язаними особами AT "Ерде Банк" недобросовісних управлінських рішень, направлених на завдання Банку шкоди, і подальше приховування цієї шкоди. Спричинення збитків, на думку позивача, було зумовлено укладенням двох правочинів: кредитного договору від 10.08.2012 №104/12-КЛ та кредитного договору від 18.07.2012 №73/12-КЛ.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
50.          Господарський суд міста Києва рішенням від 15.03.2023 відмовив у задоволенні позовних вимог Фонду.
51.          Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що:
-          відповідачі (за винятком правонаступника ОСОБА_14 - ОСОБА_10) займали керівні посади в Банку на час вчинення дій, які позивач вважає протиправними, саме тому до них заявлено позовні вимоги у цій справі;
-          всупереч статутним положенням, Закону "Про банки і банківську діяльність", приписам Національного банку України (далі - НБУ) посадові особи органів управління AT "Ерде Банк", здійснили протиправну кредитну операцію шляхом видачі коштів ПрАТ "Українська фінансова мережа" без будь-якого забезпечення, що призвело до заподіяння відповідачами шкоди Банку в розмірі 42 560 167,64 грн; у протоколі засідання кредитного комітету АТ "Ерде Банк" від 10.08.2012 №1120  зазначено, що заступник голови правління - ОСОБА_8 була відсутня під час засідання комітету, а підписи голови наглядової ради ОСОБА_2 та начальника юридичного департаменту ОСОБА_1 відсутні на зазначеному протоколі; протиправність дій трьох зазначених осіб не доведена, що свідчить про безпідставність позовних вимог до них щодо відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку з укладенням кредитного договору ПрАТ "Українська Фінансова Мережа";
-          всупереч статутним положенням, Закону "Про банки і банківську діяльність", приписам НБУ посадові особи органів управління ПАТ "Ерде Банк", зокрема, ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , здійснили ризикову кредитну операцію шляхом видачі коштів ПАТ "Будмеханізація" за кредитним договором від 18.07.2012 №73/12-КЛ без належного забезпечення, що призвело до заподіяння останніми шкоди Банку в розмірі 36 150 347,31 грн (56 237 844,72 грн - вимоги Банку, визнані судом, 2 459 898,00 грн - вартість предмета іпотеки згідно експертного висновку, 17 193 175,40 грн - заставна вартість транспортних засобів згідно договору застави, 34 424,01 - заставна вартість основних засобів за договором застави); підписи голови наглядової ради АТ "Ерде Банк" ОСОБА_2 та начальника юридичного департаменту ОСОБА_1 на протоколі від 26.06.2012 №1072 (яким прийнято рішення про кредитування ПАТ "Будмеханізація") відсутні; підписи голови наглядової ради ОСОБА_2 , члена наглядової ради ОСОБА_4 , заступника голови правління ОСОБА_7 та начальника юридичного департаменту ОСОБА_1 на протоколі №1105 (яким прийнято рішення про збільшення ліміту кредитної лінії позичальнику на 2 000 000,00 грн) відсутні; протиправність дій відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не доведено у повному обсязі, а ОСОБА_4 і ОСОБА_7 - не доведено в частині збільшення ліміту кредитної лінії позичальнику на 2 000 000,00 грн
-          позовні вимоги Фонду про стягнення завданих збитків з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є необґрунтованими повністю, оскільки їх підписи на протоколах рішень кредитного комітету Банку відсутні, а вчинення інших протиправних дій не наведено; позовні вимоги до ОСОБА_8 є необґрунтованими в частині, пов`язаній зі збитками щодо кредитування ПрАТ "Українська Фінансова Мережа", а до ОСОБА_4 і ОСОБА_7 - не доведені в частині збільшення ліміту кредитної лінії позичальнику на 2 000 000,00 грн; ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 жодним чином не спростували своєї вини, зокрема, не надали жодних доказів, які б свідчили про те, що прийняті ними рішення відповідали інтересам Банку, були економічно обґрунтованими, обдуманими та мали достатні для цього підстави;
-          фактичними обставинами справи підтверджується прямий причинно-наслідковий зв`язок між рішенням керівництва Банку та збитками, нанесеними як самому Банку, так і його кредиторам; розмір шкоди у цій справі оцінюється позивачем не розміром недостатності майна Банку для задоволення вимог усіх кредиторів, а визначається в залежності від безпосередніх наслідків дій відповідачів; суд погоджується з доводами позивача, що розмір збитків становить 78 710 514,95 грн;
-          відповідачі 1, 5, 9 заявили про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, що мотивовано тим, що перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та/або акту формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків; розмір недостатності майна банку для задоволення вимог всіх кредиторів має бути виявлений Фондом на підставі затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків; реєстр акцептованих вимог було затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду від 25.04.2013 №051/13, тоді як акт формування ліквідаційної маси Фондом було затверджено 18.07.2013; саме з 18.07.2013 (з дати затвердження акту формування ліквідаційної маси банку, як останнього з двох зазначених документів) Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань банку неможливе і шкоду вже завдано; строк позовної давності тривав до 19.07.2016, натомість з позовом Фонд звернувся до суду лише 09.12.2020, тобто, після спливу позовної давності більше, ніж на 4 роки; позивач не зазначив таких підстав, що зумовили неможливість подання позовної заяви в межах позовної давності, у зв`язку з причинами, які є поважними, та такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; посилання на те, що позовна давність пропущена через невизначеність у судовій практиці, є необґрунтованим, оскільки пропуск строку на понад 4 роки є значним і безпідставним.
52.          Північний апеляційний господарський суд постановою від 15.10.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 змінив шляхом викладення мотивувальної частини в редакції постанови; в решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.
53.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
-          суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачі (за винятком правонаступника ОСОБА_14 - ОСОБА_10 ) займали посади в органах управління Банку на час вчинення дій, які позивач вважає протиправними, саме тому до них заявлено позовні вимоги;
-          обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що всупереч статутним положенням, Закону "Про банки і банківську діяльність", приписам НБУ посадові особи органів управління Банку здійснили протиправну кредитну операцію шляхом видачі коштів ПрАТ "Українська фінансова мережа" без будь-якого забезпечення, що призвело до заподіяння відповідачами шкоди Банку в розмірі 42 560 167,64 грн; суд погоджується з висновком про те, що протиправність дій саме ОСОБА_8 не доведена, що свідчить про безпідставність позовних вимог до неї щодо відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку з укладенням кредитного договору з ПрАТ "Українська Фінансова Мережа"; 
-          відсутність підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (на протоколі №1120), ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (на протоколі №1105), та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (на протоколі №1072) не є підставою для висновку про відсутність протиправної поведінки цих осіб; неплатоспроможність Банку є наслідком як активних дій учасників органів управління (ухвалення рішень, підписання договорів, тощо), так і їх пасивної бездіяльності; вказані особи (як члени кредитного комітету, так і голова та заступник голови наглядової ради) не вчинили жодних дій з метою перешкоджання видачі ризикованих кредитів, не повідомили правоохоронні органи чи органи державного контролю, в тому числі НБУ; тому така бездіяльність фактично свідчить про схвалення видачі (а в подальшому - безповоротного виведення) коштів за спірними договорами;
-          суд першої інстанції правомірно зазначив, що саме з 18.07.2013 (дати затвердження акту формування ліквідаційної маси банку, як останнього з двох документів) Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань банку неможливе і шкоду вже завдано; позовна давність тривала до 19.07.2016, а Фонд звернувся з позовом 09.12.2020, тобто після її спливу; доводи Фонду про необхідність застосування положень ст.52 Закону відхиляються, адже зміни до нього були прийняті 30.06.2021 (щодо позовної давності суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.06.2024 у cправі №916/3724/21). 
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
Касаційна скарга Фонду
54.           07.11.2024 Фонд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову:
-          стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь Фонду майнову шкоду в розмірі 953 000,00 грн;
-          стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 на користь Фонду майнову шкоду в розмірі 77 757 514,95 грн.
55.          На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) Фонд посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, що оскаржувані рішення не відповідають в повній мірі зазначеним у статтях 236-238 ГПК критеріям, прийняті з порушенням норм процесуального права (статті 73, 74, 76, 79, 86, 236-238 ГПК) та неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 256, 260-261, 267 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), без застосування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду.
56.          Фонд, зокрема, зазначає:
1)          щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.1 ч.2 ст.287 ГПК: суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у:
-          постановах Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №910/19584/20 (пункти 20-23, 26) (позов Фонду до пов`язаних з АТ "ЕРДЕ БАНК" осіб), від 27.09.2022 у справі №904/3864/21 (пункти 28-28,66-69) (позов Фонду до пов`язаних з АТ "МЕЛІОР БАНК" осіб), від 07.09.2022 у справі №904/3867/21 (позов Фонду гарантування до пов`язаних з АТ "МЕЛІОР БАНК" осіб) щодо застосування ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
-          пунктах 6.92-6.99 постанови Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду  (далі - Корпоративна палата) від 05.02.2024 у справі №910/4149/21 (позов Фонду до пов`язаних з АТ "АРТЕМ-БАНК" осіб) щодо початку відліку строку позовної давності;
-          постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц (позов вкладника АТ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ") та від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 (позов Фонду до пов`язаних з ПАТ "АБ "УКООПСПІЛКА" осіб) щодо моменту початку відліку позовної давності у цій категорії спорів;
-          постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №757/34878/15-ц, від 26.09.2019 у справі №757/58254/16-ц, від 26.06.2019 у справі №757/172/16-ц, від 28.08.2019 у справі №295/12388/16-ц, від 30.06.2020 у справі №712/13267/17 щодо перебігу строку позовної давності;
2)          щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.2 ч.2 ст.287 ГПК:
-          суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи підхід до застосування положень законодавства про момент початку відліку позовної давності, використав висновки Корпоративної палати, викладені у постанові від 04.06.2024 у справі №916/3724/21;
-          Фонд не погоджується з висновками, які викладені в постанові Корпоративної палати від 04.06.2024 у справі №916/3724/21, у зв`язку з чим заявляє клопотання про передачу цієї справи на розгляд Корпоративної палати;
-          Корпоративна палата у постанові від 06.04.2024 у справі №916/3724/21 виснувала таке: 1) кредитори банку не можуть вважатися особами, яким завдано шкоду (збитки), допоки банк не буде припинений як юридична особа і саме з моменту припинення банку як юридичної особи варто вважати, що кредиторам завдано шкоду та можна оцінити її розмір; розмежування шкоди (збитків) на два окремі види: шкода, заподіяна банку, та шкода, заподіяна кредиторам, суперечитиме закріпленому в законодавстві головному завданню Фонду - задоволення вимог кредиторів (пункти 186-192); 2) момент початку перебігу позовної давності у спорах за позовами Фонду про відшкодування шкоди в порядку ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, не зважаючи на скасування вказаної постанови 03.08.2022 (пункти 212 - 214); 3) застосування ч.7 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" можливе до правовідносин у справах, в яких процедура ліквідації банку розпочалась до набрання чинності цієї норми (до 05.08.2021) і на момент внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) про державну реєстрацію припинення банку як юридичної особи вказана норма Закону набрала чинності (тобто після 05.08.2021) (пункти 225-226, 227, 229 та 231);
-          висновки Корпоративної палати щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах прямо суперечать як раніше сформованим висновкам Великої Палати Верховного Суду, так і висновкам Верховного Суду, а тому, є достатні правові підстави відступити від таких висновків.
57.          У касаційній скарзі Фонд також просить передати справу №910/19434/20 на розгляд Корпоративної палати для відступу від правових висновків, які сформовані у постанові Корпоративної палати від 04.06.2024 у справі №916/3724/21.
58.          Обґрунтовуючи необхідність передання справи на розгляд Корпоративної палати Фонд зазначає таке:
1)          щодо визначення постраждалої сторони в деліктних правовідносинах, які виникають внаслідок дій пов`язаних з банком осіб, та моменту настання негативних наслідків цих дій для кредиторів банку:
-          взаємовиключними є висновки Корпоративної палати, викладені у пунктах 186, 188 та 192 постанови, відповідно до яких, з однієї сторони, негативні для кредиторів наслідки (факт порушеного права) виникають з моменту віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а з іншої, розмір шкоди (орієнтовний), заподіяної кредиторам (обсяг порушеного права), можна визначити лише в ліквідаційній процедурі (затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та акту формування ліквідаційної маси банку), при цьому остаточний розмір такої шкоди може бути визначений лише після завершення ліквідаційної процедури (затвердження звіту про завершення та ліквідаційного балансу) і припинення банку як юридичної особи; виходить, що початок перебігу позовної давності для відшкодування шкоди, заподіяної кредиторам, повинен настати (а зважаючи на визначені Законом строки проведення ліквідаційної процедури, - і закінчитись) раніше, ніж буде визначено остаточний розмір шкоди;
2)          щодо необхідності відступлення від висновку про момент початку перебігу позовної давності у спорах за позовами Фонду про відшкодування шкоди в порядку ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб":
-          у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 було надано висновок про початок перебігу позовної давності лише для одного виду позову Фонду, передбаченого ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: щодо стягнення шкоди, заподіяної шляхом вчинення дій, що призвели до втрати банком платоспроможності - в цьому випадку розмір шкоди оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів і позовна давність відраховується від моменту визначення недостатності майна банку; Великою Палатою було розмежовано 2 види шкоди і порядок визначення розміру цієї шкоди в кожному з випадків;
-          Велика Палата Верховного Суду надала цілком однозначні роз`яснення, що встановлення недостатності майна неплатоспроможного банку шляхом співставлення загального розміру акцептованих вимог кредиторів із розміром ліквідаційної маси цього банку є способом встановлення розміру завданої банку шкоди, коли така шкода заподіяна шляхом вчинення пов`язаними особами дій, які призвели до втрати банком платоспроможності. Відповідно, у випадку пред`явлення позову про стягнення недостатності майна неплатоспроможного банку визначення недостатності майна було визначено моментом, з якого починає обраховуватись позовна давність (оскільки це дозволяє встановити розмір шкоди, який заявлений в позові);
-          очевидно, що у випадку, коли шкода заподіюється шляхом знищення або пошкодження конкретної речі, або втратою конкретних доходів, розмір шкоди не визначається розміром недостатності майна неплатоспроможного банку. В такому випадку, обрахунок початку позовної давності з моменту встановлення недостатності майна неплатоспроможного банку позбавлений будь-якого сенсу; у справі №916/3724/21 Корпоративною палатою було застосовано висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, до нерелевантних правовідносин; у справі №916/3724/21 Фондом було пред`явлено позов про стягнення шкоди, заподіяної колишнім керівником неплатоспроможного банку, розмір якої був визначений як збитки за конкретними ризиковими договорами; крім того, що запропонований Корпоративною палатою порядок визначення розміру заподіяної окремими операціями шкоди є нелогічним, він також прямо суперечить п.7.60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, відповідно до якого розмір шкоди від окремої операції визначається безпосередніми наслідками такої операції, а не недостатністю майна;
3)          щодо законодавчого визначення поняття "недостатність майна банку":
-          Корпоративна палата у постанові від і 04.06.2024 у справі №916/3724/21 (п.139) помилково застосувала до спірних правовідносин положення п.6-2 ч.1 ст.2 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; вказана норм не існувала як на момент віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури ліквідації (2014 рік), так і на момент ініціювання Фондом відповідного позову до пов`язаних з банком осіб (грудень 2020 року);
-          висновки Корпоративної палати у постанові від 04.06.2024 у справі №916/3724/21 прямо суперечать іншим висновкам Корпоративної палати, викладеним у постанові від 05.02.2024 у подібній справі №910/4149/21, якими надане тлумачення поняття "недостатність майна банку" після його виключення із Закону у 2020 році; Корпоративна палата у справі №916/3724/21 не відступала від своїх висновків, висловлених у справі №910/4149/21, мотивуючи це відмінністю фактичних обставин;
-          одночасне існування висновків у справі №916/3724/21 та у справі №910/4149/21 з одного і того ж питання, створює правову невизначеність у з`ясуванні терміну "недостатність майна" та визначення моменту початку перебігу позовної давності. Фактично, виходить, що від внесення в ЄДР запису про припинення банку буде залежати трактування терміну "недостатність майна": 1) для ліквідованого банку - "недостатність майна" виникає з моменту затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та акту ліквідаційної маси, а 2) для банку, який ліквідується та не припинений - "недостатність майна" виникає після завершення ліквідаційної процедури шляхом затвердження відповідного звіту та ліквідаційного балансу;
-          саме висновок Корпоративної палати у справі №910/4149/21 узгоджується із положеннями частин 1 та 5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які хоча й зазнавали певних трансформацій протягом 2012 - 2021 років, однак в питанні наслідків "недостатності майна банку" для кредиторів були незмінними;
4)          щодо необхідності відступлення від висновку про дію в часі Закону від 30.06.2021 №1588-ІХ, яким було внесені зміни до Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо спеціальної позовної давності у справах за позовами Фонду до пов`язаних осіб неплатоспроможних банків про стягнення шкоди (доповнено ст.52 Закону ч.7):
-          Корпоративною палатою було зроблено висновок про те, що правовідносини, у яких бере участь Фонд (зокрема, щодо виявлення сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з банком осіб та звернення з вимогами до пов`язаних з банком осіб, звернення з позовом до суду), припиняються в момент внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення банку як юридичної особи; такі висновки прямо протирічать висновкам Великої Палати Верховного Суду, які було висловлено в постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, а також, як вважає позивач, прямо суперечать Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
-          положення ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" прямо вказують на те, що припинення банку не припиняє обов`язку пов`язаних з банком осіб відшкодувати заподіяну ними шкоду; правовідносини, у яких бере участь Фонд та пов`язані з банком особи (зокрема, щодо виявлення сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з банком осіб та звернення з вимогами до пов`язаних з банком осіб, звернення з позовом до суду), не припиняються в момент внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення банку як юридичної особи;  за наявності у банку активу у вигляді права вимоги про відшкодування шкоди внесення до ЄДР запису про припинення банку не може вважатись актом, з яким пов`язується припинення банку та припинення відповідного права вимоги;
5)          щодо невідповідності висновків Корпоративної палати, які були викладені в п.229 постанови від 04.06.2024 у справі №916/3724/21, висновкам Корпоративної палати, які були викладені в п.225 цієї ж постанови:
-          за висновками Корпоративної палати, у справі №916/3724/21 спірні правовідносини припинились 17.02.2018, тобто в цьому випадку припинення спірних правовідносин пов`язується моментом спливу позовної давності (реєстр акцептованих вимог кредиторів було затверджено 25.12.2014, а акт формування ліквідаційної маси -16.02.2015), а не з моментом внесення до ЄДР запису про припинення банку, що прямо суперечить висновкам Корпоративної палати, викладеним в п.229 постанови від 04.06.2024 у справі №916/3724/21;
-          якщо Корпоративна палата дійсно пов`язує припинення спірних правовідносин зі спливом позовної давності, то такі висновки суперечать висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.10.2019 у справі №626/1799/17.
59.           02.12.2024 надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому просить відмовити в задоволені касаційної скарги Фонду та ухвалити постанову, якою скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
60.           02.12.2024 надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому просить касаційну скаргу Фонду залишити без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін.
61.           03.12.2024 надійшов відзив ОСОБА_7 , у якому просить відмовити в задоволені касаційної скарги Фонду в повному обсязі.
Касаційна скарга ОСОБА_1 .
62.           11.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023.
63.          На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК ОСОБА_1 посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.3 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, що апеляційний господарський суд порушив норми матеріального права, не врахувавши вимоги, визначені ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, а також порушив норми процесуального права, визначені частинами 2, 4, 5 ст.236 ГПК. При цьому відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах.
64.           ОСОБА_1 , зокрема, зазначає:
-          суд дійшов неправильного висновку про те, що "формальна відсутність підпису на вказаних документах не може свідчити про невиконання своїх функцій як посадових осіб за умови присутності на таких комітетах, позитивного голосування та обізнаності про прийняті рішення. Жодних заяв, рапортів, доповідних записок, довідок про незгоду цих осіб з ухваленими рішеннями, як і заяв про звернення до правоохоронних органів щодо фальсифікації документів матеріали справи не містять";
-          про прийняті рішення скаржниці стало відомо лише після подачі Фондом позовної заяви; твердження, що скаржниця начебто була присутньою, а відповідно, фактично приймала рішення з питань, які розглядались на засіданнях кредитного комітету, є такими що не відповідають дійсності та не можуть бути доведеними жодними доказами;
-          суди України при постановленні ухвал щодо відкриття проваджень у справах обов`язково наголошують про необхідності оформлення документів з дотриманням вимог, визначених ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Держспоживстандаргу України від 07.04.2003 №55, зокрема, щодо підпису документів як при їх оформленні так і при засвідченні їх копій (посилається на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №930/191/23).
65.           30.12.2024 надійшов відзив Фонду на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить відмовити в її задоволенні.
Рух справи в суді касаційної інстанції
66.          Верховний Суд ухвалою від 15.11.2024 відкрив касаційне провадження у справі №910/19434/20 за касаційною скаргою Фонду на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024, розгляд справи призначив у відкритому судовому засіданні на 18.12.2024.
67.          Верховний Суд ухвалою від 11.12.2024 відкрив касаційне провадження у справі №910/19434/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024, розгляд справи призначив у відкритому судовому засіданні на 15.01.2025.
68.          Верховний Суд ухвалою від 18.12.2024 оголосив перерву у судовому засіданні з розгляду касаційної скарги Фонду до 20.01.2025. 
69.          Судове засідання з розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , призначене на 15.01.2025 не відбулося у зв`язку з відрядженням судді Кібенко О.Р. (наказ голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.01.2025 №2-в).
70.          Верховний Суд ухвалою від 13.01.2025 повідомив учасників справи, що розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 відбудеться 20.01.2025. 
71.          Верховний Суд ухвалою від 20.02.2025 оголосив перерву до 29.01.2025.
72.          Верховний Суд ухвалою від 29.01.2025 зупинив касаційне провадження у справі №910/19434/20 за касаційними скаргами Фонду та ОСОБА_1 до завершення перегляду Корпоративною палатою справи №910/18526/21.
73.          Верховний Суд ухвалою від 16.06.2025 поновив касаційне провадження у справі №910/19434/20 за касаційними скаргами Фонду та ОСОБА_1 , призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.07.2025.
74.           02.07.2025 від Фонду надійшли клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.
75.           07.07.2025 надійшли додаткові пояснення Фонду щодо клопотань у справі, які залишаються без розгляду, оскільки Верховний Суд не надавав дозволу на їх подання (ч.5 ст.161 ГПК).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо клопотань Фонду
76.          Як було зазначено Фонд просить передати справу на розгляд Корпоративної палати, об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.
77.          Відповідно до ч.1 ст.303 ГПК питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. 
(І) щодо клопотання про передачу справи на розгляд об?єднаної палати Касаційного господарського суду
78.          Наявність підстав для передання справи на розгляд об`єднаної палати, Фонд обґрунтовує необхідністю відступити від висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.06.2024 в справі №906/1155/20 (906/1113/21), а також низці інших постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, оскільки такі висновки не узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Корпоративної палати від 04.06.2024 у справі №916/3724/21.
79.          Фонд вважає, що надані Корпоративною палатою висновки щодо моменту початку перебігу позовної давності, викладені в постанові від 04.06.2024 у справі №916/3724/21, не узгоджуються висновкам з цього ж питання (неоднакове застосування положень статей 261, 1166 ЦК), сформованим палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а також численним висновкам, викладеним у постановах колегій суддів палати для розгляду справ про банкрутство.
80.          Згідно з ч.2 ст.302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
81.          Разом з тим, як вбачається зі змісту ч.2 ст.302 ГПК, підставою для передачі справи на розгляд об`єднаної палати може бути необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права саме у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.
82.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
83.          У справі, що переглядається, як і у інших подібних справах за позовами Фонду до колишніх посадових осіб банку про стягнення шкоди (збитків), визначальним є те, що при визначенні початку перебігу позовної давності поряд із загальними положеннями, передбаченими ЦК, підлягають застосуванню також положення спеціального банківського законодавства, а саме Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, його ст.52, яке не застосовується при розгляді справ про банкрутство.
84.          Зазначені особливості є такими, що зумовлюють неподібність правового регулювання та, відповідно, неподібність правовідносин у справах про банкрутство та у справах за позовами Фонду до колишніх посадових осіб банку щодо стягнення шкоди (збитків) за змістовим критерієм.
85.          Виходячи із зазначеного, висновки щодо застосування норм права, від яких вважає за необхідне відступити Фонд, зроблені у правовідносинах, які не є подібними до справи, що переглядається, відповідно, підстави для застосування ч.2 ст.302 ГПК та передання на її підставі справи на розгляд об?єднаної палати відсутні.
(ІІ) щодо клопотань про передачу справи на розгляд Корпоративної палати та Великої Палати Верховного Суду
86.          Фонд не погоджується з висновками, які викладені в постанові Корпоративної палати від 04.06.2024 у справі №916/3724/21; вважає, що висновки Корпоративної палати щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах прямо суперечать як раніше сформованим висновкам Великої Палати Верховного Суду, так і висновкам Верховного Суду, а тому, є достатні правові підстави відступити від таких висновків
87.          Наявність підстав для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Фонд обґрунтовує необхідністю: 1) остаточно визначити, чи підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в скасованій постанові від 25.05.2021 в справі №910/11027/18; 2) вирішення виключної правової проблеми, пов`язаної з визначенням моменту початку перебігу позовної давності у спорах, ініційованих Фондом проти пов`язаних з банками осіб про відшкодування шкоди (збитків) в порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з метою формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права, з огляду на неоднакове застосування судами різних юрисдикцій норм права у подібних правовідносинах.
88.          Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати (ч.1 ст.302 ГПК).
89.          Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (ч.3 ст.302 ГПК).
90.          Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати (ч.4 ст.302 ГПК).
91.          Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики (ч.5 ст.302 ГПК).
92.          Питання про те, чи підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в скасованій постанові від 25.05.2021 в справі №910/11027/18, вже вирішене Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.11.2022 у справі №904/315/19, 24.04.2023 у справі №916/1522/22, від 08.11.2023 у справі №916/1489/22, від 18.03.2024 у справі №910/12955/20, від 04.06.2024 у справі №916/3724/21 тощо.
93.          Верховний Суд у зазначених постановах вказав, що скасування постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 відбулось не через зміну правової позиції суду, яка викладена у вказаній постанові, а у зв`язку з іншими обставинами, встановленими касаційним судом при розгляді заяви особи про перегляд цієї постанови за нововиявленими обставинами. Висновки зі скасованої постанови, які неодноразово були наведені Верховним Судом у своїх інших постановах, зокрема і після скасування Великою Палатою Верховного Суду своєї постанови від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, є чіткою і усталеною судовою практикою, від якої Верховний Суд не відступав.
94.          Також, у постанові від 04.06.2024 у справі №916/3724/21 Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду навів правові висновки щодо питання визначення моменту, з якого починається перебіг позовної давності у спорах за позовами Фонду про стягнення шкоди в порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
95.          Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom, заява №27238/95, п.70) наголосив, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від  попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
96.          З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах послідовно керується підходом, за яким для відступу від висловлених раніше правових позицій вона повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими, неефективними, необґрунтованими, неузгодженими, чи  застосований у цих рішеннях підхід повинен бути очевидно застарілим унаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
97.          З огляду на викладене, оскільки на сьогоднішній день існує висновок щодо визначення моменту початку перебігу позовної давності у спорах, ініційованих Фондом проти пов`язаних з банками осіб про відшкодування шкоди (збитків) в порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та заявник не обґрунтував наявності підстав для відступу від відповідних висновків, а саме не довів їх помилковість, неефективність, необґрунтованість, неузгодженість чи застарілість (враховуючи, що такі висновки зроблені лише 04.06.2024), то відсутні підстави як для відступу від таких правових висновків, так і для передання справи на розгляд Великої палати Верховного Суду на підставі ч.5 ст.302 ГПК.
98.          Окрім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що він ухвалою від 28.08.2024 іншу подібну справу - №910/18526/21 передавав на розгляд Великої Палати Верховного Суду, однак Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 30.10.2024 повернула справу №910/18526/21 колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. 
99.          Також справа №910/18526/21 передавалася на розгляд Корпоративної палати (ухвала від 29.01.2025), однак також була повернута колегії суддів для розгляду (ухвала від 11.04.2025).
100.          Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення клопотання Фонду про передачу цієї справи на розгляд Корпоративної палати та Великої Палати Верховного Суду.
Щодо позовної давності
101.          У цій справі суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про пропуск Фондом позовної давності, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні позову.
102.          Суд апеляційної інстанції погодився із судом першої інстанції, що саме з 18.07.2013 (дати затвердження акту формування ліквідаційної маси банку, як останнього з двох документів) Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань банку неможливе і шкоду вже завдано; позовна давність тривала до 19.07.2016, а Фонд звернувся з позовом 09.12.2020, тобто після її спливу; доводи Фонду про необхідність застосування положень ст.52 Закону відхиляються, адже зміни до нього були прийняті 30.06.2021.
103.          При цьому апеляційний господарський суд послався на висновки Корпоративної палати, викладені у постанові від 04.06.2024 у cправі №916/3724/21.
104.          Фонд не погоджується із таким висновком. Вважає, що суди не врахували висновки Верховного Суду, а також не погоджується з висновками, які суди застосували і які викладені в постанові Корпоративної палати від 04.06.2024 у справі №916/3724/21. У зв`язку із зазначеним  Фонд заявив клопотання про передачу цієї справи на розгляд Корпоративної палати для відступу від висновків зі справи №916/3724/21, яке Верховний Суд розглянув вище.
105.          У постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, на яку, зокрема, посилається Фонд, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки щодо визначення позовної давності (аналогічні містяться також у постановах Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18 (п.5.9), від 08.02.2022 у справі №910/15260/18 (п.85)):
"8.3.Важливим у застосуванні норм інституту позовної давності є правильне визначення моменту початку перебігу позовної давності. За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
8.4. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо особі завдано шкоди, то вона може вважатися такою, що довідалася або могла довідатися про порушення свого права не з того дня, коли їй стало відомо про вчинення дій, якими може бути завдано шкоди, а з дня, коли вона має змогу оцінити розмір такої шкоди.
8.5.Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.
8.6.Положеннями статті 49 наведеного Закону визначено заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів.
8.7.Так, за положеннями статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ "АБ "Укоопспілка" до категорії неплатоспроможних, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.
8.8.Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх непідтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та у разі потреби заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.
8.9. Як зазначено вище, якщо банку заподіяно шкоди шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Для такої оцінки необхідно встановити розмір акцептованих вимог кредиторів та оцінити ліквідаційну масу банку. Отже, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданої банку шкоди.
8.10.Відповідно до статті 48 Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд, здійснюючи ліквідацію банку та реалізуючи надані йому повноваження, серед іншого, формує ліквідаційну масу, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього). Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, як це встановлено у частині третій статті 49 цього Закону.
8.11.Установлений статтею 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядок формування ліквідаційної маси банку передбачає, серед іншого, що: майно банку, яке включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом (частина третя цієї статті); результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (частина четверта цієї статті).
8.12.Отже, розмір недостатності майна банку для задоволення вимог всіх кредиторів має бути виявлений Фондом на підставі затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє довід про те, що висновок щодо недостатності майна банку можна зробити тільки після завершення продажу всіх його активів (майна).
8.13. Відповідно, у таких випадках перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох зазначених вище документів".
106.          Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що якщо банку завдано шкоди окремими діями певної особи, наприклад, шляхом знищення чи пошкодження речі, відчуженням майна банку безоплатно або за заниженими цінами та в інших подібних випадках, то розмір шкоди визначається залежно від безпосередніх наслідків таких дій шляхом оцінки вартості втраченої речі чи зниження її вартості внаслідок пошкодження, вартості безоплатно відчуженого майна, різниці між ринковою ціною та ціною відчуження тощо (п.7.60).
107.          Якщо ж банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Тобто у цьому разі розмір недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів є мінімальною оцінкою шкоди, завданої банку (п.7.61).
108.          У постанові від 04.06.2024 у справі №916/3724/21 Корпоративна палата навела правові висновки щодо питання визначення моменту, з якого починається перебіг позовної давності у спорах за позовами Фонду про стягнення шкоди в порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", поданими після припинення банку.
109.          Корпоративна палата у вказаній постанові зазначила, що перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох документів, а саме реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків.
110.          Тобто Корпоративна палата визначила, з якого моменту в цьому випадку починає відраховуватися позовна давність, а саме - з моменту коли Фонду стало відомо, що розмір вимог кредиторів не покривається наявними активами банку, що передбачає затвердження одного з двох вищезазначених документів.
111.          Враховуючи, що відповідно до ст.29 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд та вкладники банку набувають статусу кредитора банку на день початку процедури виведення Фондом неплатоспроможного банку з ринку, Корпоративна палата вказала, що розмір шкоди (збитків), завданий кредиторам банку (зокрема і Фонду) визначається на підставі затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку, а відтак, Фонд та інші кредитори банку мають змогу оцінити розмір заподіяної їм шкоди (збитків) внаслідок неправомірних дій пов`язаних із банком осіб саме з моменту затвердження останнього з двох зазначених вище документів.
112.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати ми колегії суддів, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.
113.          Відтак, у разі наявності суперечностей між висновками колегії суддів та висновками Корпоративної палати, перевагу мають саме останні висновки Корпоративної палати.
114.          Зазначене узгоджується з мотивами, викладеними в ухвалі від 11.04.2025, якою Корпоративна палата повернула справу №910/18526/21 колегії суддів для подальшого розгляду.
115.          Таким чином, суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях дійшли правильного висновку про сплив позовної давності 19.07.2016, відлік якої почався з моменту затвердження акту формування ліквідаційної маси банку, як останнього з двох документів (18.07.2013).
Щодо підписів посадової особи на протоколі
116.           ОСОБА_1 зазначає, що апеляційний господарський суд порушив норми матеріального права, не врахувавши вимоги, визначені ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, а також порушив норми процесуального права, визначені частинами 2, 4, 5 ст.236 ГПК. При цьому відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах.
117.           ОСОБА_1 , зокрема, вказує, що про прийняті рішення їй стало відомо лише після подачі Фондом позовної заяви; твердження, що скаржниця начебто була присутньою, а відповідно, фактично приймала рішення з питань, які розглядались на засіданнях кредитного комітету, є такими що не відповідають дійсності та не можуть бути доведеними жодними доказами.
118.          Верховний Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 як необґрунтовані з таких мотивів.
119.          Щодо відсутності підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (на протоколі №1120), відсутності підписів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (на протоколі №1105); та відсутності підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (на протоколі №1072), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказане не є підставою для висновку про відсутність протиправної поведінки цих осіб. 
120.          При цьому суд посилався на такі встановлені обставини та керувався такими мотивами:
Відповідно до ст.44 Закону "Про банки і банківську діяльність" (в редакції на момент підписання вказаних протоколів) Банк створює постійно діючий структурний підрозділ з питань аналізу та управління ризиками, що має відповідати за встановлення лімітів щодо окремих операцій, лімітів ризиків контрпартнерів, країн контрпартнерів, структури балансу відповідно до рішень правління (ради директорів) з питань політики щодо ризикованості та прибутковості діяльності банку. Для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема: кредитний комітет, який щомісячно оцінює якість активів банку та готує пропозиції щодо формування резервів на покриття можливих збитків від їх знецінення.
Відповідно до довідки Національного банку України про перевірку з окремих питань якості активів, ліквідності, менеджменту за період з 19.09.2011 по 28.08.2012 вбачається, що НБУ як орган, що здійснює державне регулювання діяльності банків зазначив у вказаному звіті наступне: "Управління кредитним ризиком Рішення щодо можливості видачі кредитів, придбання права вимоги з операціями факторинту, надання гарантій та інших зобов?язань за третіх осіб приймається кредитним комітетом Банку, який за станом на дату інспектування сформований у наступному складі: голова комітету - ОСОБА_13 , члени комітету - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 . При наданні кредиту позичальнику рішення кредитного комітету затверджує голова наглядової ради ( ОСОБА_2 ). Ліміти повноважень в Банку не встановлені. Винесення питання щодо можливості надання кредиту позичальнику на розгляд кредитному комітету здійснюється управлінням кредитування за наявності відповідних позитивних висновків управління ризик-менеджменту, юридичного департаменту, департаменту безпеки та відділу по роботі з заставним майном. Діяльність вищезазначених структурних підрозділів та колегіальних органів банку регламентована відповідними внутрішніми документами. Банк проводить не виважену кредитну політику". 
Матеріали справи не містять доказів відсутності вказаних осіб на робочому місці (в тому числі через перебування останніх на лікарняному, у відпустці, відрядженні, тощо, про що окремо з`ясовувалось судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 15.10.2024). Таким чином, відповідно до наданих особам повноважень ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повинні були затверджувати (погоджувати) рішення, прийняті членами кредитного комітету, а інші члени кредитного комітету (з урахуванням одноголосного голосування "за" на всіх протоколах") - фактично здійснили свої волевиявлення шляхом підтримання рішень, що ставились на обговорення. Тоді як формальна відсутність підпису на вказаних документах - не може свідчити про невиконання своїх функцій як посадових осіб за умови присутності на таких комітетах, позитивного голосування та обізнаності про прийняті рішення. Жодних заяв, рапортів, доповідних записок, довідок про незгоду цих осіб з ухваленими рішеннями, як і заяв про звернення до правоохоронних органів щодо фальсифікації документів - матеріали справи не містять.
Неплатоспроможність банку в даному випадку, частково - є наслідком як активних дій учасників органів управління банку (ухвалення рішень, підписання договорів, тощо), так і пасивної їх бездіяльності.
Вказаними особами (як членами кредитного комітету, так і головою та заступником наглядової ради) не було вчинено жодних дій ані з метою перешкоджання видачі ризикованих кредитів, не повідомлено в правоохоронні органи чи органам державного контролю, а тому числі Національному Банку України. А тому така бездіяльність фактично також свідчить про схвалення видачі (а в подальшому - безповоротного виведення) коштів за спірними договорами.
121.          Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, тому вказане є підставою для зміни мотивувальної частини рішення на підставі п.3 ч.1 ст.277 ГПК щодо висновку про відсутність протиправної поведінки таких осіб через відсутність їх підписів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (протокол №1120); ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (протокол №1105); ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (протокол №1072). Щодо ОСОБА_8 (в частині вимог, що стосуються протоколу кредитного комітету №1120) встановлено відсутність протиправної поведінки, а тому в цій частині необхідно відмовити по суті.
122.          Відповідно до частин 1, 2 ст.13 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
123.          Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13 ГПК). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК).
124.          Згідно з ч.1 ст.74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
125.             Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний (відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
126.          Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 ГПК).
127.          Згідно зі ст.86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
128.          Водночас у ст.79 ГПК встановлений стандарт доказування "вірогідності доказів", який, на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто відповідно до наведеного стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони процесу.
129.          В силу вказаної норми процесуального права наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
130.          Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний. Подібні за змістом висновки викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019, від 18.11.2019 у справі №908/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.03.2020 у справі №129/1033/13, від 19.11.2024 у справі №910/3070/21, від 21.11.2024 у справі №925/1577/20, від 28.11.2024 у справі №925/181/20.
131.          У пунктах 1-3 ч. 1 ст.237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
132.          За таких обставин Верховний Суд вважає, що апеляційний господарський суд оцінив подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності. Суд дав оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, що відповідає ч.2 ст.86 ГПК.
133.          На підставі цього суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність протиправної поведінки відповідних осіб, зокрема, скаржниці. Натомість доводи останньої, з урахуванням досліджених судом доказів та оцінених обставин справи, таких висновків не спростовують, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
134.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права
135.          Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
136.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційних скарг без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
Судові витрати
137.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за їх подання покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Відмовити в задоволенні клопотань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про передачу справи №910/19434/20 на розгляд палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.
2.          Касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
3.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 у справі №910/19434/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                              В. Студенець