ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  904/1801/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В., 
за участю секретаря судового засідання Бутенка А.О.,

представників учасників справи:
позивача - Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - Товариство, позивач, скаржник)- Чернець І.А. (адвокатка), Ральченко Ю.Г. (адвокат),
відповідача - Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія» (далі - Підприємство, відповідач) - Запорожець Д.Б. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 (головуючий- суддя Манько Г.В.) та
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2025 (головуючий - суддя Парусніков Ю.Б., судді: Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.)

у справі за позовом Товариства
до Підприємства
про скасування рішень щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсними  та скасування рішень щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії.

На стадії касаційного перегляду рішень судів попередніх судових інстанцій позивач відмовився від позовних вимог в частині скасування рішень щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство звернулося до суду з позовом до Підприємства про визнання недійсними та скасування рішень Підприємства, оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024 засідання комісії Підприємства з розгляду акта про порушення № 00000547 від 24.08.2023.

1.2. Позовні вимоги як щодо недійсності так і щодо скасування рішень щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії обґрунтовано порушенням порядку проведення перевірки та відсутністю підстав для притягнення споживача до відповідальності за порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ).

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 01.10.2024, яке Центральний апеляційний господарський суд постановою від 27.02.2025 залишив без змін, відмовив у задоволенні позову. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №904/1801/24 за позовом Товариства до Підприємства про визнання недійсними та скасувати повністю рішення, оформлені протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії ПрАТ «ПЕЕМ «ЦЕК» з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023, судові витрати покласти на відповідача. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Узагальнені доводи касаційної скарги (з урахуванням заяви про усунення недоліків)
4.1. З посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не узгодили свої судові рішення з відповідними підходами Верховного Суду та його висновками щодо застосування пункту 8.2.5 ПРРЕЕ, викладених у постановах Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №903/378/22, від 02.08.2021 у справі №923/171/20, від 27.04.2020 у справі №908/2359/18, від 22.06.2020 у справі №917/1671/19, від 05.10.2021 у справі №908/2359/24 (правильним є ухвала Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №908/2359/18), від 11.02.2020 у справі №904/210/19 та від 05.02.2020 у справі №904/412/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 у справі 910/17955/17.

4.2. З посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питань застосування норм пункту 4 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018, пунктів 1.2.3, 2.5.1, 8.4.8, 8.4.12 ПРРЕЕ та пункту 6.2.6 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, що затверджений постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі - Кодекс КОЕЕ), частини першої статті 614, статей 612, 613 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в контексті розгляду питань:

- пункту 6.2.6 Кодексу КОЕЕ у взаємозв`язку з положеннями пункту 8.2.5 ПРРЕЕ та статті 8 ЦК України та статті 11 ГПК України: «Чи має оператор системи розподілу дотримуватися порядку повідомлення споживача про намір провести технічну перевірку або огляд електричної мережі визначений пунктом 6.2.6 Кодексу КОЕЕ, оскільки пункт 8.2.5. ПРРЕЕ порядок повідомлення споживача не визначає?»;

- застосування пункту 8.4.12 ПРРЕЕ «Чи має право оператор системи розподілу на свій розсуд не застосовувати у розрахунку вартості необлікованої електричної енергії найменшу силу струму спрацювання комутаційних апаратів, що задіяні у схемі самовільного підключення до електричної енергії?»; 

- підпункту 4 пункту 8.4.8 ПРРЕЕ;  

- застосування пункту 4 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018, в редакції від 14.03.2018, що була чинна на момент отримання ліцензії позивачем, як оператором системи розподілу, згідно з постановою НКРЕКП №1533 від 27.11.2018 «Чи встановлено обов`язок для оператора системи розподілу укласти договір про надання послуг розподілу з усіма споживачами електроустановки яких були приєднані станом на 27.11.2018 на території діяльності ОСР, шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР споживачу заяви-приєднання до договору або з розрахунком, або поштовим відправлення?»; 

- застосування частин першої - третьої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частини першої статті 614, статей 612, 613 ЦК України «Чи підлягають застосуванню вказані норми права щодо звільнення від відповідальності споживача за порушення, передбачене підпунктом 7 пункту 8.4.2 ПРРЕЕ у разі невиконання оператором системи розподілу обов`язку, визначеного пунктом 4 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (в редакції від 14.03.2018) та пунктом 3 постанови НКРЕКП щодо звернення до споживача із заповненою заявою-приєднання до договору?»;

- застосування пунктів 1.2.3 та 2.5.1 ПРРЕЕ «Чи має оператор системи розподілу право надавати послуги не на своїх мережах третім особам, які не є співвласниками мереж, що використовує оператор системи розподілу на свою користь без належного договору?».

5. Позиція інших учасників справи
5.1. У відзиві на касаційну скаргу Підприємство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм права.

5.2. До Верховного Суду 14.05.2025 надійшли письмові пояснення Товариства щодо доводів, викладених у відзиві на касаційну скаргу. Товариство також просить виправити допущені у пункті 45 касаційної скарги описки, зокрема, скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, судові витрати покласти на відповідача. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Уповноваженими представниками Підприємства 24.08.2023 у присутності особи, яка допустила представників позивача на об`єкт ( ОСОБА_1 ), проведено перевірку у блоці 9 (16 поверх) і блоці 7 (16 поверх), будинку 152, по вул. Робочій, 152, у м. Дніпрі, в ході якої виявлено порушення з боку ПАТ «Київстар» підпункту 20 пункту 5.5.5, підпункту 7 пункту 8.4.2 глави 8.4 розділу VIІІ ПРРЕЕ (самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку).

6.2. За результатами перевірки у відповідності до пункту 8.2.5. ПРРЕЕ складено акт про порушення № 00000547 від 24.08.2023, в якому зазначено порушення: самовільне підключення електроустановок ТОВ «Київстар» до електричної мережі, що не є власністю оператора системи з порушенням схеми обліку, без укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Самовільне підключення виконано проводами ВВГ 2х2,5 мм2 та ПВЗ 2х1,0 мм2 від магістральних проводів в електричних щитах 16-го поверху блок 9 та 16-го поверху блок 7.

6.3. Відповідно до акта про порушення № 00000547 від 24.08.2023: пункт 6 - самовільне підключення виконано не приховано; пункт 7 - схема обліку електричної енергії відновлена; пункт 8 - від електроживлення відключено обладнання ПАТ «Київстар», Домашній інтернет; пункт 9 - для усунення порушення виконано відключення самовільного приєднання, пункт 10 - вилучено зразки проводів самовільних підключень, які укладено в пакет та опломбовано пломбою №С79566503.

6.4. В акті про порушення вказано, що представник позивача за довіреністю №152-2023 від 25.04.2023, інженер-енергетик ПАТ «Київстар» Нестеренко О.В., відмовився надати персонал для проведення технічної перевірки та прибути особисто за вищевказаною адресою. У зв`язку з вказаними обставинами відповідач зробив відповідний запис в акті про порушення №00000547, який засвідчено підписом свідка ОСОБА_1 із зазначенням документа, що посвідчує його особу та складено акт про недопуск від 24.08.2023. Також складено Акт про усунення порушень ПРЕЕ № 00000544.

6.5. Примірник акта про порушення №00000547 разом із запрошенням на засідання комісії з розгляду актів про порушення, актом про недопуск та актом про усунення порушень ПРРЕЕ від 24.08.2023 надіслано споживачеві, що підтверджується копіями опису вкладення до цінного пересилання та фіскальним чеком та згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 4900811066040 отримано 06.09.2023.

6.6. Акт про порушення №00000547 розглянуто в присутності представників ПАТ «Київстар» комісією з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, за наслідками чого було складено протокол №279/2023 від 27.09.2023. Комісією розглянуті надані листом ПАТ «Київстар» № 26509/07 від 20.09.2023 заперечення до акта, в яких позивач стверджує про відсутність самовільного підключення, оскільки воно здійснено відповідно до договору про постачання електричної енергії № 745/35-15 від 06.08.2002, укладеного з Відкритим акціонерним товариством «Енергетична компанія «Дніпрообленерго».

6.7. Комісією відповідача вирішено визнати акт складеним правомірно та виконати розрахунок вартості необлікованої електричної енергії згідно з пунктом 8.4.7, підпунктом 4 пункту 8.4.8, пункту 8.4.12 глави 8.4 ПРЕЕ, виходячи з розрахункових даних, що зазначені в протоколі. Таким чином, згідно з розрахунком вартості безобліково спожитої електроенергії згідно з актом № 00000547 від 24.08.2023, загальна вартість необлікованої електричної енергії за у блоках 9 (16 поверх) і 7 (16 поверх), будинку 152, по вул. Робочій, 152, у м. Дніпрі складає 205353,04 грн за 34687 кВт/год.

6.8. На оплату вартості безобліково спожитої електроенергії згідно з актом №00000547 від 24.08.2023 відповідач склав рахунок №8195518828884 від 27.09.2023 на суму 205353,04 грн, який направив на адресу позивача засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №0505117764065, згідно з яким адресат отримав поштове відправлення 20.10.2023.

6.9. Не погоджуючись із змістом акта про порушення № 00000547 від 24.08.2023 та рішенням комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ, Товариство звернулось до відповідача і заявою про повторний перегляд рішень.

6.10. Рішенням комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ Підприємства, яке оформлене протоколом №71/2014 від 05.03.2024, обставини зазначені в зверненнях споживача з усіма доданими документами, визнані неістотними для перегляду рішення, яке оформлено протоколом № 71/2024 від 05.03.2024.

6.11. Зазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024, ухваленим у справі у справі № 910/3160/24 між тими ж самими особами, що і у справі № 904/1801/24, тому відповідно до положень частини четвертої статті 75 ГПК не підлягають доказуванню.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №904/1801/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 29.04.2025 відкрив касаційне провадження у справі №904/1801/24 за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.3. Від Підприємства 05.06.2025 до Суду надійшли додаткові пояснення. 

7.4. Від Товариства 20.06.2025 до Суду надійшли два примірники однакових за змістом додаткових пояснень у справі. 

7.5. Від Підприємства 23.06.2025 до Суду надійшла заява, в якій відповідач просить Суд врахувати під час розгляду цієї справи висновки Верховного Суду в аналогічних справах. 

7.6. Суд, ухвалами від 24.06.2025, які занесені до протоколу судового засідання, долучив до матеріалів справи вказані у пунктах 7.3.-7.5. додаткові пояснення та заяву.  
7.7. До Верховного Суду 24.06.2025 надійшла заява Товариства про відмову від позову в частині позовних вимог про скасування повністю рішень, оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Підприємства з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023, яку Верховний Суд ухвалою від 24.06.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, вирішив розглядати одночасно з доводами касаційної скарги. 

7.8. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.9. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій. Розгляд заяви позивача про відмову від частини позовних вимог
8.1. Щодо заяви Товариства про відмову від позову в частині позовних вимог про скасування повністю рішень, оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Підприємства з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023, яка надійшла до Верховного Суду 24.06.2025 колегія суддів зазначає таке.

8.2. Відмова від частини позовних вимог мотивована тим, що у разі визнання акта недійсним у суду немає потреби скасовувати його, оскільки визнання його недійсним означає, що він не створює правових наслідків з моменту його вчинення. Скасування ж акта означає втрату чинності таким актом на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

8.3. Верховний Суд вважає, що подана Товариством заява про відмову від частини позовних вимог підлягає задоволенню з огляду на таке.

8.4. Відповідно до статті 307 ГПК України у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав касаційну скаргу; якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

8.5. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

8.6. Аналіз приписів статті 191 ГПК України дозволяє дійти висновку, що підставами відмови господарським судом у задоволенні заяви про відмову від позову є: 1) представник відповідної сторони обмежений у повноваженнях на вчинення процесуальної дії (відмови від позову); 2) відмова позивача від позову у справі, в якій особу представляє її законний представник, суперечить інтересам особи, яку він представляє (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №925/2151/14).

8.7. Згідно зі статтею 14 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Складовою зазначеного принципу є можливість суб`єкта відмовитися від свого права чи інтересу. Тобто право особи на звернення до суду з позовом рівною мірою стосується й права такої особи на відмову від такого позову або частини позовних вимог (ухвали Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №916/3844/19, від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).

8.8. Відмова від позову є формою реалізації принципу диспозитивності господарського судочинства (ухвали Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №927/739/17, від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).

8.9. Тобто право позивача на відмову від позову на будь-якій стадії провадження у справі, в тому числі у суді касаційної інстанції, гарантується (пункт 4.1.2 ухвали Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №924/830/19, пункт 20 ухвали Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).

8.10. Відповідно до пункту 4 частини першої та частини третьої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

8.11. Пунктом 6 статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

8.12. Враховуючи зазначене, дотримуючись принципу диспозитивності, Верховний Суд приймає відмову Товариства від позову в частині позовних вимог про скасування повністю рішень, оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Підприємства з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023, визнає нечинними рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині цих позовних вимог і закриває провадження у справі №904/1801/24 в цій частині.

8.13. Предметом касаційного перегляду, ураховуючи, що Верховний Суд прийняв відмову позивача від позову в частині позовних вимог про скасування повністю рішень, є рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними рішень оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Підприємства з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023 та постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині. 

8.14. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справі залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.15. Товариство у касаційній скарзі, зокрема, з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у низці постанов Верховного Суду (див. пункт 4.1. цієї постанови).

8.16. Пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, норма процесуального права, спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

8.17. Таким чином касаційний перегляд за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України може відбутися за наявності таких складових: (1) спірні питання виникли у подібних правовідносинах; (2) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.18. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пунктах 25, 26, 32 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.19. Щодо до того, що вважається правовим висновком Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.20. Верховний Суд виходить з того, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.21. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними і тут суд звертається до критеріїв подібності справ, означених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. В цьому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів, доводів касаційної скарги.
8.22. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.

8.23. У справі №903/378/22 предметом первісного позову було про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію, правова підстава позову - підпункт 3 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача про визнання незаконним і скасування рішення комісії Товариства з розгляду акта порушення ПРРЕЕ, оформлене протоколом засідання комісії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що акт про порушення складений у присутності неналежної «іншої особи, яка має право допустити представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача», та посадовими особами позивача, які не мали повноважень на його оформлення; відсутні повноваження особи, яка допустила до приладів обліку та не проведено експертизу приладів обліку. Рішенням суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції, первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Суди, розглядаючи справу, зазначили, що всі дії Товариства щодо фіксування та визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії згідно з актом про порушення, який складений за фактом виявленого порушення ПРРЕЕ на об`єкті споживача ФОП, є такими, що узгоджуються з положеннями ПРРЕЕ, є підставою для проведення нарахування вартості електроенергії, необлікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ, а споживачем не спростовано факту споживання необлікованої електричної енергії на суму 426 770,80 грн.

8.23.1. Верховний Суд у постанові від 18.04.2023 погодився з висновками судів попередніх інстанцій, серед іншого, зазначив про те, що пункт 8.2.5. ПРРЕЕ містить як алгоритм дій стосовно складення та підписання акта про порушення, так і визначає коло осіб, які мають як складати (оформлювати) акт, так і його підписувати. Зокрема, ПРРЕЕ визначає таке коло осіб: 1) оператор системи, який (які) брали участь у перевірці; 2) споживач (представник споживача); 3) інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи); 4) незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо).Суд виснував, що лише у разі, коли «споживач» та/або/і «представник споживача» та/або/і «інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи)» відмовилися підписати акт, то в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи. Таким чином, «інша особа, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи)» не є тотожнім «незаінтересована особа» у контексті підписанта акта про порушення. Верховний Суд зазначив, що оскільки, доступ представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача здійснив начальник відділення розслідувань злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Зуб О.М., який діяв на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2021 №159/7570/21, то вказану особу, як встановлено судами попередніх інстанцій, визначено як особу, яка має право допустити представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача. Суд відзначив, що формулюючи питання означене у пункті 8.16 цієї постанови, скаржник використовує конструкцію, що має своїм наслідком формулювання твердження про те, що начальник відділення розслідувань злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Зуб О.М. у даному випадку є заінтересованою особою. Водночас обставина заінтересованості має бути доведена тією особою, яка посилається на таку обставину (стаття 74 ГПК України), чого у даному випадку зроблено не було, як і не вказано в чому полягала його заінтересованість щодо фіксації правопорушення.

8.24. Предметом позову у  справі №923/171/20 було визнання недійсним рішення комісії, яке оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПРРЕЕ. Підставою позову означено, те що акт про порушення споживачем ПРРЕЕ складено з порушенням положень ПРРЕЕ щодо складання такого акта, перевірка відбулася з порушенням права комунальної власності, позивач або його представник не були присутні при складанні акта про порушення. Верховний Суд у постанові від 02.08.2021 погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Так, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, та приймаючи нове рішення про задоволення позову, виходив з того, що як встановлено судом, на засіданні комісії відповідача, яке відбулось від 21.01.2020, було розглянуто акт про порушення ПРРЕЕ позивачем, а також виконано розрахунок вартості недорахованої електроенергії. З протоколу комісії вбачається, що розрахунок вартості неврахованої електричної енергії виконано відповідачем на підставі некоректних даних. Суд встановив, що на дослідження експерту було надано аналогічний засіб вимірювальної техніки, а не той, який знаходився на об`єкті позивача та в роботу якого, на думку, відповідача, здійснювалось втручання. В акті про порушення визначено, що споживач не ввімкнув всі наявні струмоприймачі на повну потужність для вимірювання струму навантаження, не надав паспортні дані всіх наявних струмоприймачів, не допустив представників відповідача для перевірки переліку струмоприймачів. Встановивши вищезазначені обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що акт про порушення ПРРЕЕ складено з порушенням порядку складання такого акта, а тому вказаний акт не може підтверджувати вчинення позивачем порушень ПРРЕЕ. Водночас, відповідачем не доведено суду жодної з підстав, передбачених пунктом 8.4.10 ПРРЕЕ, для застосування відповідного способу розрахунку вартості недоврахованої електричної енергії, отже, рішення комісії з розгляду акта прийнято на підставі невірних вхідних даних, що є безумовною підставою для скасування рішення про нарахування вартості недоврахованої електричної енергії. 

8.25. Предметом позову у справі №908/2359/18 було визнання незаконним та скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення, оформленого протоколом засідання комісії. Підставою позову було те, що акт про порушення від складений з недотриманням порядку, передбаченого ПРРЕЕ, та з порушенням процедури проведення перевірки. Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що в акті на порушення вимог пункту 8.2.5. ПРРЕЕ: відсутнє посилання на пункти ПРРЕЕ або Методики, а пункт 5.5. ПРРЕЕ, на який здійснено посилання в акті, є фактично не пунктом, а розділом ПРРЕЕ, в якому під відповідними пунктами зазначені права та обов`язки споживача; вказано незаінтересованих осіб за відсутності доказів посвідчення цих осіб. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем документально не доведений факт проведення технічної перевірки на об`єкті позивача саме 19.09.2018, оскільки 19.09.2018 ПАТ «Запоріжжяобленерго» складено акт про недопуск до електроустановки споживача за адресою: бульвар Шевченка, 12; відповідач, порушуючи термін, встановлений в протоколі засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил від 18.10.2018 - 01.11.2018 провів засідання 25.10.2018; фотоматеріали не підтверджують факт підключення позивача до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника електроустановки бістро «Kebab House», розташованого за адресою: бульвар Шевченка, 12. Крім того, суд апеляційної інстанції додатково встановив допущене відповідачем порушення Методики при розрахунку добового обсягу споживання. 

8.25.1. Скасовуючи рішення судів попередніх судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 вказав, що судами залишилися не дослідженими обставини щодо вчинення споживачем дій, які призвели до підключення до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника є самостійним порушенням, передбаченим у підпункті 6 пункту 2.1 Методики і наявність або відсутність такого порушення має бути встановлена судом з урахуванням всіх обставин, пов`язаних із цим порушенням. Верховний Суд також вказував на те, що сам по собі дефект акта не може спростовувати факт порушення, якщо цей факт відображено у сукупності з іншими доказами. Ані ПРРЕЕ, ані інші норми чинного законодавства України не визначають вказаний скаржником дефект змісту акта як такий, що має наслідком його недійсність/нікчемність.

8.25.2. За результатом нового розгляду цієї справи суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовив. Верховний Суд ухвалою від 05.10.2021 у справі№908/2359/18 (скаржник помилково зазначає як «постанова Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №908/2359/24»), після нового перегляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, закрив касаційне провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 296 ГПК України. Висновок Верховного Суду щодо застосування означених скаржником норм права у зазначеній ухвалі відсутній. 

8.26. Предметом позову у справі №917/1671/19 було стягнення вартості необлікованої електричної енергії згідно з актом про порушення ПРРЕЕ. Як підстава позову означено про самовільне підключення відповідачем електропроводки та струмоприймачів до електричної мережі поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку, з метою безоблікового споживання електричної енергії на об`єкті постачання електричної енергії. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги, та приймаючи нове рішення про відмову у позові, виходив з недоведення обставин, що мають значення для вирішення справи, які суд першої інстанції визнав установленими. За висновками суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції не взяв до уваги невідповідність акта про порушення вимогам пункту 8.2.5 ПРРЕЕ та помилки у розрахунку обсягу та вартості не облікованої електричної енергії. Суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з такого:
- встановлення зазначеного в акті порушення зі сторони відповідача обов`язково передбачає наявність належних йому на праві власності/користування струмоприймачів, які були би приєднані до мережі позивача на відповідній опорі за допомогою дроту, зазначеного в акті про порушення. Проте у пункті 5 акта про порушення немає жодних найменувань струмоприймачів відповідача, які були би самовільно приєднані, враховуючи, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про відсутність доказів того, що підключення та поставка електричної енергії здійснювалися до артезіанської свердловини № 1 за адресою: с. Ватажкове Полтавського р-ну. Водночас у пункті 7 акта про порушення як об`єкти або струмоприймачі, відключені від електропостачання, зазначено артезіанську свердловину № 1, проте така індивідуалізація не може вважатися достатньою для вказівки саме на відповідача. Крім того, якщо застосовувати відповідно до частини першої статті 8 ЦК України аналогію закону, згідно з наведеним у статті 1 Гірничого закону України, свердловина є циліндричною гірничою виробкою, створеною бурами або іншими буровими інструментами, а отже сама по собі не є струмоприймачем;
- в акті про порушення немає жодних застережень про перешкоджання або неможливість з інших причин відповідних представників позивача, у межах реалізації повноважень, передбачених пунктом 5.1.1 ПРРЕЕ, з обстеження електроустановок споживача, навести перелік відповідного електрообладнання/струмоприймачів відповідача, які ймовірно могли перебувати на артезіанській свердловині й бути самовільно підключені до мережі позивача. Наявний у матеріалах справи акт про порушення № 00000020 підтверджує лише факт підключення, здійсненого невідомими особами до мережі позивача, яка у розумінні пункту 2.2.1 ПРРЕЕ перебуває у сфері балансової належності та експлуатаційної відповідальності АТ "Полтаваобленерго" (враховуючи, що у матеріалах справи немає доказів наявності договірних відносин між сторонами відносно забезпечення розподілу/постачання електричної енергії на електроустановки артезіанської свердловини № 1в с. Ватажковому), а не факт самовільного підключення, здійсненого саме відповідачем;
- акт про порушення окрім підписів представників оператора системи містить підписи двох свідків, без застереження про наявність у них жодного з статусів, передбачених у переліку, наведеному в абзаці 5 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ, що дало б змогу зробити висновок про їх незаінтересованість, та без зазначення назви і реквізитів документів, які посвідчували особу цих свідків і відповідну незаінтересованість;
- оцінюючи протокол засідання комісії з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, місцевий суд не звернув увагу на дотримання позивачем вимог абзацу 10 пункту 8.2.6 ПРРЕЕ, згідно з яким у випадку причетності споживача до порушення цих Правил в протоколі зазначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Необхідність наведення саме у протоколі таких відомостей (чого позивач не зробив) не замінюється обов`язком позивача разом з протоколом надати споживачеві розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на Методику, а також розрахункові документи для оплати. Так, зазначений розрахунок позивача у матеріалах справи викладено лише у самій позовній заяві, аналогічний за змістом розрахунок, наданий відповідачем як частина рахунку не містить жодного підпису уповноваженої особи позивача. Матеріали справи не містять доказів/обґрунтування обраного позивачем періоду нарахування (з 05.04.2019 по 30.05.2019), як застосування значення 70А (І) у розрахунку як параметрів сили струму виходячи з найменшої поперечної площі перерізу проводів (кабелів), що використані для підключення, на той час як у пункті 1.3 Правил улаштування електроустановок наведено безліч таблиць з різними значеннями залежно від способу підключення/кількості жил у кабелях/матеріалу провідника та ізоляції тощо, що є недостатньою для належної верифікації обраного позивачем значення. 

8.26.1. Верховний Суд постановою від 22.06.2020, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновками щодо недоведення позивачем обставин, що мають значення для вирішення справи. 

8.27. Предметом позову у справі №904/210/19 було скасування оперативно-господарської санкції, застосованої до позивача рішенням комісії, яке оформлене протоколом, прийнятого на засіданні комісії з розгляду акта про порушення про нарахування недоврахованої електричної енергії. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що складений відповідачем акт про порушення не містить відомостей про те, яким чином було здійснено самовільне підключення до електричних мереж без пошкодження пломби № С25906866, якою опломбовано шафу з електрообладнанням; оскаржуваний акт не містить вихідних даних, необхідних та достатніх для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії, що є порушенням пункту 6.41 Правил користування електричною енергією, отже зазначений акт про порушення не міг бути підставою для прийняття рішення про спірне нарахування. 

8.27.1. Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, у постанові від 11.02.2020 дійшов висновку про те, що господарські суди дійшли правильного висновку, що матеріалами справи не підтверджуються обставини самовільного підключення струмоприймачів позивача до електричної мережі, зазначені в акті про порушення, складання акта про порушення відбувалося без огляду схеми електропостачання та проведення вимірів її параметрів, що свідчить про те, що відповідач не міг встановити обставини порушення Правил користування електричною енергією. Верховний Суд визнав обґрунтованим висновок господарських судів про те, що складений відповідачем акт про порушення  не містить вихідних даних, необхідних та достатніх для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії, а також, не містить відомостей про те, яким чином позивачем було здійснено самовільне підключення, отже, такий акт не міг бути підставою для прийняття комісією рішення про нарахування недоврахованої електричної енергії.

8.28. Предметом позову у справі №904/412/19 було скасування оперативно-господарської санкції, застосованої до позивача рішенням комісії про нарахування вартості недоврахованої електричної енергії, яке оформлене протоколом, прийнятого за наслідками розгляду акта про порушення. Суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення про задоволення позову, дійшли висновків про те, що складений позивачем акт про порушення не містить відомостей про те, яким чином було здійснено самовільне підключення до електричних мереж без пошкодження пломби за відповідним номером, якою було опломбовано шафу з електрообладнанням, не містить вихідних даних, необхідних та достатніх для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та, відповідно, не міг бути підставою для прийняття рішення про спірне нарахування. Працівники енергопостачальника фактично не були допущені до електрощитової споживача. Складання акта про порушення відбувалося без огляду схеми електропостачання та проведення вимірів її параметрів, що свідчить про те, що відповідач не міг встановити обставини порушення Правил користування електричною енергією. Верховний Суд постановою від 05.02.2020, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, погодився з їх висновками. 

8.29. Що ж до справи №910/17955/17, то спірні правовідносини стосувалися порушення позивачем Правил користування електричною енергією, про що був складений акт, у якому зазначено про порушення підприємцем як споживачем електричної енергії статей 26, 27 Закону України «Про електроенергетику» та пунктів 3.34, 6.40, 10.2 ПКЕЕ шляхом самовільного підключення до електричної мережі поза розрахунковими засобами обліку з порушенням схеми обліку. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що оскільки нарахування вартості недоврахованої електричної енергії здійснено згідно з пунктом 2.9 та за формулою 2.7 Методики, а за висновком судів нарахування необхідно здійснювати на підставі пункту 2.8 Методики та за формулою 2.11, суди дійшли висновку про порушення відповідачем норм ПКЕЕ, що є підставою для скасування рішення комісії з розгляду акта про порушення від, оформлене протоколом.

8.29.1. В межах розгляду цієї справи Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2020, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, навела правові висновки про те, що: рішення постачальника електричної енергії про донарахування споживачу вартості недорахованої спожитої електроенергії не є оперативно-господарською санкцією, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статей 235-237 ГК України, отже, позивач обрав належний спосіб захисту; вартість необлікованої електроенергії є платою за поставлену електричну енергію, а не оперативно-господарською санкцією чи збитками в розумінні законодавства про електроенергетику.

8.30. У справі №904/1801/24, що переглядається, предметом позову (з урахуванням заяви Товариства про відмову від частини позовних вимог) є визнання недійсними рішень комісії щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії, у зв`язку з порушенням порядку проведення перевірки та відсутністю підстав для притягнення споживача до відповідальності за порушення ПРРЕЕ.

8.30.1. Рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано порушенням споживачем ПРРЕЕ внаслідок самовільного підключення до електричної мережі відповідача з порушенням схеми обліку без укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

8.30.2. Зокрема, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зазначив таке:
- з огляду на положення ПРРЕЕ саме на споживачів покладено обов`язок приєднуватися до договору про надання послуг з розподілу (передачі) та постачання електричної енергії, однак матеріали справи не містять доказів укладення позивачем з відповідачем договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживачу до належного позивачу об`єкта у блоці 9 (16 поверх) та блоці 7 (16 поверх) будинку № 152 на вулиці Робоча, міста Дніпра;
- обов`язок енергопостачальної організації повідомляти про проведення перевірки дотримання споживачем ПРРЕЕ не встановлений чинним законодавством;
- укладений позивачем з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» договір на постачання електроенергії не спростовує факту самовільного підключення до електромереж відповідача;
- під час розрахунку за порушення, передбачене пунктом 8.4.2 ПРРЕЕ, вимірювання сили струму споживання проводу, яким було здійснено самовільне підключення, не вимагається, чим фактично спростовуються відповідні заперечення позивача в частині невірного розрахунку вартості необілкованої електричної енергії;
- правомірність нарахування та оцінка доводів скаржника надана у справі №910/3160/24 під час розгляду спору про стягнення з позивача вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок самовільного підключення.

8.31. Колегія суддів зазначає, що правовідносини у справах №903/378/22, №923/171/20, №908/2359/18, №908/2359/18, №904/210/19, №904/412/19, №910/17955/17 та у справі №904/1801/24, що розглядається, є схожими в аспекті предмету позову (оскарження рішень комісії щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії). Проте, у кожній із зазначених справ, встановлені судами фактичні обставини, що безпосередньо впливають на висновки суду є різними, оскільки суди ухвалювали відповідні судові рішення з урахуванням наданих сторонами доказів під час встановлення обставин щодо наявності/відсутності підстав для скасування рішень комісії щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії.

8.32. Верховний Суд також зазначає, що у справі №917/1671/19 предметом позову було стягнення вартості необлікованої електричної енергії згідно з актом про порушення ПРРЕЕ, що виключає подібність зі справою, що переглядається з огляду на предмет позову.  

8.33. Отже, у кожній з наведених скаржником справ, які переглядались Верховним Судом, норми права, на які покликається скаржник, як підстава касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих учасниками справи доказів у межах конкретного предмета позову і підстав доказування, та за різними доводами і аргументами сторін. 

8.34. Проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в тому числі через призму наявності/відсутності підстав вважати, що зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин та/чи має місце неврахування висновку Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ зі справою, що переглядається з точки зору фактично-доказової бази та обставин справи, встановлених судами, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути схожим, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

8.35. Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.36. Колегія суддів, також виходить з того, що за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20, пункт 68), від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц (провадження №12-13гс22, пункт 149), від 04.07.2023 у справі №373/626/17 (провадження №14-201цс21, пункт 51)).

8.37. Колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду, означені у касаційній скарзі, є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі у контексті доведеності/обґрунтованості підстав для скасування рішень комісії щодо нарахування вартості необлікованої електричної енергії, оскільки  відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.38. Отже, касаційна інстанція встановила, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається Товариство у своїй касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі.

8.39. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.40. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №904/1801/24 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, за касаційною скаргою Товариства.

8.41. В контексті підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України та доводів касаційної скарги (означені у пункті 4.2. цієї постанови) Верховний Суд зазначає таке. 

8.42. Правовідносини, що виникають при купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії», а також ПРРЕЕ, затвердженими постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018.

8.43.   В преамбулі Закону України «Про ринок електричної енергії» зазначено, що його норми визначають правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулюють відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

8.44. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку (частина шоста статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

8.45. Споживачем, згідно з пунктом 84 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», є фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

8.46. Споживач зобов`язаний, зокрема, дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів (частина третя статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
8.47. Учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема, недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несанкціоноване втручання в роботу об`єктів електроенергетики тощо (стаття 77 Закону України «Про ринок електричної енергії»)

8.48.   Згідно з ПРРЕЕ учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку із (пункт 1.1.1.).

8.49. Учасниками роздрібного ринку електричної енергії (учасники роздрібного ринку) є електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, з метою використання ним електричної енергії на власні потреби (пункт 1.1.2. ПРРЕЕ).

8.50. На роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку (пункт 1.2.1. ПРРЕЕ).

8.51. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, споживач не має права використовувати електричну енергію з системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії (пункт 2.1.7. ПРРЕЕ).

8.52. Пункт 3.1.9. ПРРЕЕ визначає, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

8.53. Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії має бути укладений по усіх точках приєднання електроустановок Користувача на території відповідного ОСР, а також по точках приєднання споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж інших власників, які не є ОСР або ОМСР. Непобутові спожива чи, електроустановки яких приєднані до мереж ОСР, для забезпечення розподілу електричної енергії до їх точки приєднання електроустановок зобов`язані укласти договір про розподіл з ОСР, до мереж якого вони приєднані (розділ XI Кодексу системи розподілу).

8.54. Згідно з приписами   розділу XI Кодексу систем розподілу   безобліковий відбір електричної енергії з системи розподілу, а також від технологічних мереж основного споживача не допускається.

8.55. Відповідно до пункту 5.5.5. глави 5.5. розділу V ПРРЕЕ споживач зобов`язаний, серед іншого:
- користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів);
- сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів;
- здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору;
- дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів;
- забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок, у тому числі генеруючих установок, установок зберігання енергії та їх налаштувань, та електропроводки,    вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії а також для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) в установленому цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень; 
- забезпечити безперешкодний доступ представникам постачальника послуг комерційного обліку, електропостачальника та/або оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживача, для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів комерційного обліку;
- своєчасно вживати відповідних заходів для усунення виявлених порушень;
- не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

8.56. Як установлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи №904/1801/24 не містять доказів укладення Товариством з Підприємством договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживачу до належного позивачу об`єкта у блоці 9 (16 поверх) та блоці 7 (16 поверх) будинку № 152 на вулиці Робоча, міста Дніпра.

8.57. Відповідно до пункту 8.2.4. ПРРЕЕ у разі виявлення представниками оператора системи пошкоджень чи зриву пломб та/або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів вимірювальної техніки, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки з метою зміни їх показів, самовільних підключень до електричних мереж розрахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до порядку, визначеного главою 8.4. цього розділу.

8.58.   Згідно з пунктом 8.2.5. ПРРЕЕ   у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил.

8.59. Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень.

8.60. Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкта (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи).

8.61. Згідно з пунктом 8.2.6. ПРРЕЕ на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

8.62. З огляду на наведене вище, єдиною підставою для визначення обсягу необлікованої електричної енергії та суми завданих споживачем збитків є акт про порушення, складений у відповідності до вимог пункту 8.2.5. ПРРЕЕ.

8.63. Визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами, у разі виявлення самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку (пункт 8.4.2. ПРРЕЕ).

8.64. Як зазначив суд першої інстанції, наявними у справі доказами   підтверджено, що перевіркою об`єкта за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, буд.152, блоки 7, 9 встановлено факт самовільного підключення електроустановок Товариства до електричної мережі, що не є власністю оператора системи з порушенням схеми обліку, без укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

8.65. Суд першої інстанції виходив з того, що Підприємством та власником електричних мереж ОСББ «Робоча 152-блоки 3/4/5/7/9» за об`єктом: м. Дніпро, вул. Робоча, буд.152, блоки 9, 7 укладено Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, але відповідно до додатків   до вказаного договору, відсутні будь-які посилання на інших суб`єктів господарювання за цим об`єктом. Тобто, Товариство, яке приєднане до електричних мереж основного споживача, в додатках до договору, як субспоживач, не зазначений. Підприємством та ОСББ «Робоча 152-блоки 3/4/5/7/9» за об`єктом: м. Дніпро, вул. Робоча, буд.152, договір на спільне використання технологічних електричних мереж не укладався. Пакет документів для укладення договору про розподіл електричної енергії, в тому числі і за об`єктом по вул. Робоча, 152, блоки 7, 9,   від Товариства надійшов на адресу Підприємства   18.03.2024,   що підтверджує споживання позивачем електричної енергії з порушенням законодавства.

8.66. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що актом № 00000547 від 24.08.2023 зафіксовані такі порушення: пункт 6 - самовільне підключення виконано не приховано; пункт 7 - схема обліку електричної енергії відновлена; пункт 8 - від електроживлення відключено обладнання ПАТ «Київстар», Домашній інтернет; пункт 9 - для усунення порушення виконано відключення самовільного приєднання, пункт 10 - вилучено зразки проводів самовільних підключень, які укладено в пакет та опломбовано пломбою №С79566503.

8.67. Відповідно до пункту 8.4.8. ПРРЕЕ кількість днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил, визначається виходячи з кількості робочих днів електроустановки споживача (крім випадків фіксації засобами комерційного обліку кількості днів, протягом яких споживання електричної енергії здійснювалося з порушенням вимог цих Правил), зокрема, у разі, якщо споживач здійснив самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі без укладення договору з оператором системи, - з дня останньої технічної перевірки або огляду електричної мережі, до якої було здійснено самовільне підключення, або набуття споживачем права власності/користування на об`єкт (якщо технічну перевірку або огляд у період з дати набуття споживачем права власності/користування на об`єкт до дати виявлення порушення не було проведено) до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості календарних днів у дванадцяти календарних місяцях, що передували дню виявлення порушення.

8.68. Пункт 8.2.6. ПРРЕЕ визначає, що саме рішення комісії, оформлене протоколом, є документом, у якому зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії і на підставі якого споживачу надається розрахунковий документ для оплати необлікованої електричної енергії.

8.69. Згідно з пунктом 8.4.12. ПРРЕЕ у разі виявлення у непобутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 6-8 пункту 8.4.2. цієї глави, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (Wдоб.с.п., кВт·год), розраховується за формулою: W доб.с.п = Р с.п. t вик.с.п., де Р с.п.   потужність самовільного підключення (кВт), що розраховується за формулами у разі підключення до однієї фази; t вик.с.п.   час використання самовільного підключення протягом доби (приймається рівним 12 год/добу).

8.70. Суд попередніх інстанцій встановили, що оскільки на момент прийняття рішення сторони не дійшли згоди щодо акта про порушення, розрахунок обсягу та вартості безобліково спожитої електричної енергії розраховано виходячи з найменш допустимого струму, який може протікати через поперечну площу перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення до електричної мережі, згідно з главою 1.3. Правил улаштування електроустановок, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 476 від 21.07.2017. 

8.71. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час розрахунку за порушення, яке передбачено пунктом. 8.4.2. ПРРЕЕ, вимірювання сили струму споживання проводу, яким було здійснено самовільне підключення, не вимагається.

8.72. Суд апеляційної інстанції встановив, що чинним законодавством не встановлено обов`язок енергопостачальної організації повідомляти про проведення перевірки дотримання споживачем ПРРЕЕ.

8.73. Суд апеляційної інстанції також врахував, що правомірність нарахування та оцінка доводів скаржника надана у справі №910/3160/24 під час розгляду спору про стягнення з позивача вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок самовільного підключення.

8.74. Верховним Судом не встановлено за доводами касаційної скарги (пункт 4.2. цієї постанови) неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм права в цій частині. 

8.75. Зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що сторони надали докази, а суди їх не дослідили, не оцінили та не встановили на їх підставі обставини справи, що входять до предмета доказування.

8.76. За наведених доводів касаційної скарги не убачається, що суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору, не дослідили та не оцінили за правилами статей 86, 237-238 ГПК України надані та зібрані у справі докази. 

8.77. Колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.

8.78. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

8.79. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі №908/1795/19).

8.80. Верховний Суд виходить з того, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно , ураховуючи предмет, підставу позову в цій частині, доводи та заперечення учасників справи.

8.81. Суд наголошує, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.82. За результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень за наведеними у касаційній скарзі доводами і які визначені, як підстава касаційного оскарження і, які б могли бути підставою для скасування судових рішень. 

8.83. Враховуючи викладене вище, підстава касаційного оскарження - пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, наведена скаржником у касаційній скарзі (пункт 4.2 цієї постанови), у цьому випадку, не отримала свого підтвердження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень. 

8.84. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом. 

8.85. Під час касаційного перегляду справи, колегія суддів зазначає про наявність схожих позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 28.05.2025 у справі №904/3053/24 та від 19.06.2025 у справі №904/554/24 за позовами Товариства до Підприємства про визнання недійсними та скасування рішень.

8.86.   Доводи Підприємства, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.87. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» тау справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними рішень оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023 за результатами перегляду справи за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження, а за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України  Суд встановив неподібність справ, з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.5. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними рішень оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023 - без змін, як такі, що ухвалені із додержанням норм права.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір, сплачений Товариством у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судових рішень в частині визнання недійсними рішень, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними рішень оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023 - без змін. 

Керуючись статтями 129, 191, 231, 296, 300, 307-309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Київстар» про відмову від частини позовних вимог у справі №904/1801/24 задовольнити.

2. Прийняти відмову Приватного акціонерного товариства «Київстар» від позову в частині позовних вимог про скасування повністю рішень, оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія» з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023.

3. Визнати нечинними рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №904/1801/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування повністю рішень, оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та № 71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія» з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023. В цій частині провадження у справі закрити.

4. Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №904/1801/24 в частині позовних вимог про визнання недійсними рішень оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія» з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.

5. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №904/1801/24 в частині позовних вимог про визнання недійсними рішень оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія» з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, залишити без задоволення.

6. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №904/1801/24 в частині позовних вимог про визнання недійсними рішень оформлених протоколами №279/2023 від 27.09.2023 та №71/2024 від 05.03.2024, засідання комісії Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія» з розгляду акта про порушення №00000547 від 24.08.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                  Т. Малашенкова

Суддя                                                  І. Бенедисюк

Суддя                                                  І. Булгакова