УХВАЛА

02 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/8706/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукас аудит"
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 (суддя Ковтун С.А.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 (колегія суддів: Демидова А.М., Владимиренко С.В., Ходаківська І.П.)
у справі за позовом Державного підприємства "Документ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукас аудит"
про стягнення 842 177,28 грн,
В С Т А Н О В И В:
1.          У липні 2024 року Державне підприємство "Документ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукас аудит" про стягнення 842 177,28 грн, у тому числі: 658 200,00 грн боргу, 146 998,00 пені, 15 796,80 грн 3% річних, 21 182,48 грн інфляційних втрат.
2.          Господарський суд міста Києва рішенням від 18.11.2024, залишеним без змін постановою  Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025, позов задовольнив частково та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукас аудит" на користь Державного підприємства "Документ" 658 200,00 грн боргу та 9 873,00 грн судового збору; в іншій частині позову відмовив.
3.          16.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лукас аудит" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові в повному обсязі.
4.          Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
5.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
6.          Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
7.          Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
8.          У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).
9.          Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
10.          Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
11.          Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 842 177,28 грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.
12.          Водночас касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли би бути визнані такими, що підпадають під дію пунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК.
13.          Скаржник, зокрема, зазначає: "Справа не відноситься до жодної категорії малозначних справ та в суді першої інстанції розглядалась за правилами загального позовного провадження. Отже, дана справа не є малозначною. Дана справа має виняткове значення для відповідача, оскільки предметом спору є повернення значної суми коштів в сумі 658 200,00 грн, які вже витрачені відповідачем на надання послуг позивачу (оплата праці фахівців, адміністративно-господарські та інші витрати). Повернення цих коштів завдасть відповідачу невиправданих збитків та призведе до значних фінансових ускладнень в роботі відповідача, в тому числі негативно вплине на надання аудиторських послуг інших клієнтам, зокрема тим, які забезпечують роботу галузі оборони та безпеки країни, функціонування об`єктів критичної інфраструктури тощо. Також варто зазначити, що предметом договору є виконання робіт вартістю 1 316 400,00 грн, що разом із заявленим позивачем до стягнення сумою неустойки (146 998,00 грн), інфляційної складової боргу (21 182,48 грн), процентів річних (15 796,80 грн), а також сумою судового збору, сплаченого в суді першої інстанції (9 873,00 грн) та в суді апеляційної інстанції (15 159,20 грн) складає 1 525 409,48 грн, що перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000,00 грн)".
14.          Разом з тим, наведені скаржником твердження є необґрунтованими та спростовуються зазначеним вище в цій ухвалі. Справа №910/8706/24 саме за вказівкою закону з урахуванням ціни позову (842 177,28 грн) віднесена до справ, у яких ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 514 000 грн: 3 028 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024) х 500).
15.          Також, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для скаржника.
16.          Верховний Суд звертає увагу на те, що скаржник здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку, а тому обставини, пов`язані з можливою відсутністю (нестачею) коштів для здійснення господарської діяльності не можуть вважатися достатньою підставою для допуску до касаційного перегляду справи через її виняткове значення для скаржника.
17.          Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
18.          Верховний Суд дослідив та оцінив доводи скаржника, ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що справа має виняткове значення для скаржника.
19.          Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч."с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
20.          Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
21.          При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
22.          Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
23.          Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
24.          Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
25.          Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.
26.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукас аудит" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/8706/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукас аудит" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                    В. Студенець