УХВАЛА

04 серпня 2025 року 
м. Київ
cправа №  910/9762/24 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду 
Кондратової І. Д.,
розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 
(суддя Сівакова В. В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025
(головуючий - Кравчук Г. А., судді: Коробенко Г. П., Андрієнко В. В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про  стягнення 45 850  818,15 грн,
ВСТАНОВИВ:
1.          У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 45  850 818,15 грн, з яких: 45  134 281,38 грн основного боргу, 493 853,88 грн інфляційних втрат та 222  682,89 грн 3% річних.
2.          Позов обґрунтовано тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0154-09021 від 25.07.2019 за період квітень-липень 2024 року, тому наявні правові підстави для стягнення з нього зазначеної заборгованості.
3.          19.11.2024 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025, яким позов задовольнив частково; провадження у справі в частині стягнення 3  226 835,43 грн основного боргу закрив; стягнув з відповідача на користь позивача 41  907 445,95 грн основного боргу,                         493 853,88 грн інфляційних втрат, 222 682,89 грн 3% річних, 550  209,82 грн витрат по сплаті судового збору, відстрочивши виконання цього рішення до 19.02.2025.
4.          Суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем повністю обов`язку з оплати наданих послуг у період з квітня по липень 2024 року за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0154-09021 від 25.07.2019, тому дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача як основного боргу, так і 3 % річних та інфляційних втрат є підставними і обґрунтованими. Натомість, з огляду на часткову сплату відповідачем суми основного боргу після звернення позивача до суду з цим позовом, суд першої інстанції закрив провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 3  226 835,43 грн на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Суд дійшов висновку щодо правильного застосування статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про наявність підстав для стягнення з відповідача, нарахованих позивачем, 3 % річних та інфляційних втрат.
5.          15.07.2025 відповідач звернувся до Верховного Суду через систему "Електронний суд" з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог (стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних) скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
6.          Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та установив, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, викладених статтею 290 ГПК України, тому наявні підстави для залишення її без руху з огляду на таке.
7.          Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
8.          Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
9.          Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.
10.          Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
11.          Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
12.          У касаційній скарзі скаржник підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень визначає випадки, передбачені пунктами 1 та 2 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 8.32-8.33 постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та постанові від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, щодо застосування норм частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 Господарського кодексу України стосовно зменшення розміру господарських санкцій. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали всебічної, повної та об`єктивної оцінки наявним у справі доказам, поважності причин несвоєчасного виконання зобов`язання та поведінці відповідача, яка б свідчила про вжиття ним всіх можливих заходів для своєчасного виконання зобов`язання за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
13.          При цьому, скаржник вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якою визнано право суду зменшувати належні до стягнення 3 % річних, але не визнається таке право щодо інфляційних втрат. На переконання відповідача такий підхід суперечить принципам розумності і справедливості, закріпленим у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України, а також змісту статті 625 ЦК України та змісту ряду міжнародних нормативних актів. Скаржник стверджує, що оскільки правова природа 3 % річних та інфляційних втрат є ідентичною, і одноманітна національна судова практика передбачає зменшення 3 % річних, не існує і не може існувати розумних заперечень проти зменшення інфляційних втрат.
14.          Верховний Суд зазначає, що підстави касаційного оскарження судових рішень та доводи касаційної скарги зводяться щодо необхідності зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат.
15.          Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про стягнення основного боргу за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, а також стягнення  інфляційних втрат та 3 % річних нарахованих на підставі статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з оплати наданих послуг за розрахунковий період з квітня по липень 2024 року.     
16.          Як вбачається зі змісту касаційної скарги, у її прохальній частині, скаржник просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати в частині задоволених позовних вимог, а саме стягненні суми основного боргу у розмірі 41 907 445,95 грн, інфляційних втрат у розмірі 493 853,88 грн, 3% річних у розмірі 222 682,89 грн й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
17.          Водночас, касаційна скарга в частині оскарження судових рішень щодо стягнення суми основного боргу (41 907 445,95 грн) не містить визначення передбаченої (передбачених) частиною другою статті 287 ГПК України підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень та відповідного їх обґрунтування.
18.          Такі недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.
19.          Також відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
20.          Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.
21.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми (підпункт 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").
22.          Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
23.          Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
24.          З огляду на зміст касаційної скарги та її прохальної частини (оскарження рішень стосовно задоволення позову про стягнення суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі                        42 623 982,72 грн) скаржник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 022 975,59 грн (1,5 відсотка від                                42 623 982,72 грн х 200 % х 0,8).
25.          До касаційної скарги заявник не додав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
26.          Таким чином, скаржнику необхідно сплатити зазначену суму судового збору та надати суду оригінал відповідної платіжної інструкції.
27.          Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
28.          Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). 

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі № 910/9762/24 залишити без руху.
2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом: 
- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 16-18 цієї ухвали;
- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншому учаснику справи, надавши суду докази такого надіслання  з урахуванням положень статті 42 ГПК України;
- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 022 975,59 грн.
3.          Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                              І. Кондратова