УХВАЛА

10 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/9797/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" - адвоката Середи В.В. (дов. № 8-3Е/25 від 12.12.2024),
відповідача - приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" - адвоката Шатарської Т.Н. (дов. № 20/11-14 від 20.11.2024),

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія)
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 (суддя Підченко Ю.О.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 (головуючий суддя Демидова А.М., судді: Владимиренко С.В. і Євсіков О.О.)
у справі № 910/9797/24
за позовом акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго " (далі - Товариство)
до Компанії
про стягнення 24 683 644,99 грн.
За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд
ВСТАНОВИВ:
Товариство звернулося до суду з позовом до Компанії про стягнення                           24 683 644,99 грн, з яких 3% річних у розмірі 11 343 785,88 грн та інфляційні втрати у розмірі 13 339 859,11 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про участь у балансуючому ринку від 27.05.2019 № 0424-04013 (далі - Договір) в частині своєчасної оплати балансуючої електричної енергії з посиланням на преюдиційність обставин, які були встановлені Господарським судом міста Києва у справі №  910/3263/23.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025, позов задоволено.
Рішення судів мотивовано доведеністю позовних вимог, у тому числі з посиланням на преюдиційність обставин виставлення та підписання рахунків за спірний період, існування у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором, які були встановлені Господарським судом міста Києва у справі № 910/3263/23 за наслідками розгляду спору про стягнення, зокрема, основної заборгованості за Договором.
Не погоджуючись із рішенням і постановою судів попередніх інстанцій, Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій:
-  посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме частини четвертої статті 75 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18 та від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19, про те, що: "звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу";
-  посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 6, частини першої статті 7 та статті 12 Закону України   "Про електронні документи та електронний документообіг" у подібних правовідносинах.
Просить скасувати оскаржувані рішення і постанову судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду від 12.06.2025, зокрема: поновлено Компанії строк подання касаційної скарги; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 у справі № 910/9797/24; призначено розгляд касаційної скарги у відкритому судовому засіданні Касаційного господарського суду на 10.07.2025 о 10:30; надано учасникам справи строк для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу до 30.06.2025.
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 07.07.2025 № 32.2-01/1382 у зв`язку із відпусткою судді Колос І.Б., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/9797/24, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М. і Власов Ю.Л.
Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, непідтвердженність підстав касаційного оскарження, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Верховним Судом під час дослідження матеріалів касаційної скарги Компанії, підстав касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень та доводів скаржника, наведених в обґрунтування цих підстав, з`ясовано, що в ухвалі Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №  910/10365/15 колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відступу від висновку щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №  922/2013/18 та від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19.
Колегія суддів в ухвалі від 05.02.2025 у справі № 910/10365/15 зазначила, що викладений, зокрема, у постановах від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18 та від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19 висновок (на неврахування якого безпосередньо посилається скаржник у касаційній скарзі у цій справі № 910/9797/24; процитований Судом вище) суперечить приписам частини четвертої статті 75 ГПК України "Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом".
Так, на думку колегії суддів:
-  такий припис спрямований на дотримання принципу правової визначеності та його складової - res judicata;
-  правило про звільнення від доказування, як раз таки має абсолютний характер, така його дія спрямована на те, щоб спір між сторонами вирішувався в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження тих самих фактів;
-  інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту частини четвертої статті 75 ГПК України, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд замість застосування приписів частини четвертої статті 75 ГПК України має надати стороні можливість доводити/спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін;
-  по суті, наведене тлумачення суперечить прямому та зрозумілому змісту цієї частини четвертої статті 75 ГПК України.
З наведених мотивів Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 05.02.2025 передав справу № 910/10365/15 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків щодо застосування норми права (частини четвертої статті 75 ГПК України), викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, зокрема, від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18 та від 25.03.2021 у справі №  911/2961/19 (на які посилається скаржник у касаційній скарзі в обґрунтування підстав оскарження судових рішень у цій справі № 910/9797/24).
Верховний Суд зазначає, що предметом оцінки як у справі, яка розглядається, так і у справі № 910/10365/1 є правильність застосування судами частини четвертої статті 75 ГПК України, тому висновки зроблені судом у справі № 910/10365/15 можуть вплинути на результати розгляду цієї справи № 910/9797/24.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 21.03.2025 прийняла до розгляду справу № 910/10365/15.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відступу від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19, від 30.08.2022 у cправі № 904/1427/21 щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, яким кореспондують положення частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України та частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, об`єднана палата з`ясувала, що подібні до справ №  922/2013/18, №  911/2961/19, №  904/1427/21 висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі №  357/16765/14-ц, від 25.04.2023 у справі №  761/37438/20 та Касаційного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №  600/1876/22-а, від 25.11.2022 у справі №  600/1167/22-а, від 29.02.2024 у справі № 420/13121/22, від 22.09.2022 у справі № 420/4977/20 та від 20.12.2024 у справі № 380/16592/22.
У зв`язку із цим Об`єднана палата виснувала, що наявні підстави також для відступу від висновків щодо застосування норм частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України та частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, які за змістом подібні до положень частини четвертої статті 75 ГПК України, та містяться у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі № 357/16765/14-ц, від 25.04.2023 у справі № 761/37438/20 та Касаційного адміністративного суду від  16.11.2023 у справі № 600/1876/22-а, від 25.11.2022 у справі № 600/1167/22-а, від 29.02.2024 у справі № 420/13121/22, від 22.09.2022 у справі № 420/4977/20 та від 20.12.2024 у справі № 380/16592/22.
Ухвалою від 04.07.2025 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передала справу №  910/10365/15 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Водночас, наразі ухвала про прийняття справи № 910/10365/15 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду у ЄДРСР відсутня.
Верховний Суд враховує те, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частиною четвертою статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до пункту 7 частини першої та частини третьої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.
Згідно з пунктом 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Враховуючи підстави позову у цій справі, підстави касаційного оскарження та доводи скаржника, а також те, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (за умови прийняття до розгляду, - Великої Палати Верховного Суду) у справі № 910/10365/15 (щодо застосування положень частини четвертої статті 75 ГПК України) може мати суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у цій справі, з метою єдності судової практики, а також те, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 у справі № 910/9797/24 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/10365/15.
Керуючись пунктом 7 частини першої статті 228, статтями 229, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 у справі № 910/9797/24 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/10365/15.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                        І. Булгакова
Суддя                                                                                                        І. Бенедисюк
Суддя                                                                                                        Ю. Власов