ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/1405/14 (910/16475/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:
скаржника - ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Демчана О. І.,
АТ Державний ощадний банк України" - адвоката Юрківа Р.    В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича
на постанову Північного апеляційного господарського суду
від 08.04.2025
у складі колегії суддів: Сотнікова С.В. (головуючого), Корсака В.А., Демидової А.М.
та на рішення Господарського суду міста Києва
від 14.08.2024
у складі судді Івченка А.М.
у справі № 910/1405/14 (910/16475/21)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О.    І.
до Фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України"
третя особо, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Фермерське господарство "Агроінвест-Топилище"
про визнання недійсним правочину
в межах справи № 910/1405/14
за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:
1.          Провадження у справі №910/1405/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" (далі - ТОВ "Хліб Інвестбуд") було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2014. Постановою Господарського суду м. Києва від 08.04.2015 боржника визнано банкрутом та застосовано до нього ліквідаційну процедуру.

2.          ТОВ "Хліб інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О. І. звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця Винниченка Юрія Валентиновича про визнання недійсним договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014.

3.          Позов обґрунтований тим, що уклавши оспорюваний договір, ТОВ "Хліб Інвестбуд" фактично вчинило правочин, який не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, натомість спрямований на ухилення від виконання судового рішення та погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами, оскільки спірний договір укладений за два місяці до порушення справи про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд".

4.          Відповідач позов не визнав, зазначаючи про необґрунтованість заявлених вимог, а також просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності.

5.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023, у позові відмовлено.

6.          Судові рішення мотивовані тим, що оскаржуваний правочин укладений з метою стягнення заборгованості з Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" у сумі 849975,59 грн відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12 та був виконаний відповідачем частково, а саме в частині стягнення такої заборгованості, проте вказана сума не була перерахована на рахунок позивача, оскільки останній не надав реквізити для перерахунку таких коштів. Наведеним спростовуються доводи позивача про те, що спірний договір укладався з метою ухилення від погашення кредиторської заборгованості та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, пов`язаних з його укладенням.

7.          Постановою Верховного Суду від 13.06.2023 ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення були скасовані, а справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.
8.          За результатами нового розгляду Господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 22.08.2023, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023, про відмову у задоволенні позову з наступних підстав:

- посилання позивача на те, що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не знайшли свого підтвердження;

- твердження позивача на наявність у спірного договору доручення ознак фраудаторного правочину не відповідають реальним обставинам справи;

- оскільки позовна давність сплинула 22.01.2017, а зі змістом оскаржуваного правочину ліквідатор боржника мав можливість ознайомитися багатьма способами, але не звернувся з відповідним позовом у встановлений законом строк, суди дійшли висновку про застосування наслідків спливу позовної давності у спірних правовідносинах.

9.          Постановою Верховного Суду 06.02.2024 постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції скасовані, справу направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції 

10.           За результатами нового розгляду даної справи рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку зі спливом позовної давності.

11.          Не погоджуючись із вказаною постановою, Позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

12.          Постановою апеляційного господарського суду від 08.04.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Хліб інвестбуд" залишено без задоволення, рішення господарського суду від 14.08.2024 у цій справі залишено без змін.

13.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не довів наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на неефективний спосіб захисту обраний позивачем, а суд першої інстанції, хоч і з інших підстав, дійшов правильного висновку про відмову в позові.
Рух касаційної скарги

14.           08.05.2025 ТОВ "Хліб інвестбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21), сформована в системі "Електронний суд" 08.05.2025.

15.          Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ТОВ "Хліб інвестбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.    І. у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2025.

16.          Ухвалою Верховного Суду від 26.05.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) за касаційною скаргою ТОВ "Хліб інвестбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О.    І на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024; призначено розгляд касаційної скарги на 08.07.2025 о 10:00 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 в залі судових засідань № 330.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

17.          Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення господарського суду від 14.08.2024 та постанову суду апеляційної інстанції від 08.04.2025 повністю та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; визнати недійсним Договір доручення від 21.01.2014 № 14/01-01, судові витрати покласти на відповідача; на виконання рішення суду видати судові накази.

18.          Аргументи касаційної скарги полягають у наступному.

18.1.          Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах:

- від 02.06.2021 у справі №904/7905/16 та від 28.10.2021 у справі №911/1012/13, щодо застосування, окрім загальних норм ЦК України, положень статті 20 Закону про банкрутство до правовідносин, які склалися до 21.10.2019, у спорах про визнання недійсними правочинів;
- від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 стосовного того, що правочини повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не моє бути неправомірною та недобросовісною, правочини не можуть використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення;

- від 15.02.2022 у справі № 911/3034/15 (911/3692/20) про те, що обставини пропуску позовної давності ліквідатором, які від останнього не залежать, є поважними;

- від 14.05.2024 у справ № 910/2128/20(910/16719/21) про те, що встановлення судом, обставин недобросовісного виведення активів боржника, поважною причиною пропуску позовної давності є самі по собі недобросовісні дії учасників операції з відчуження такого майна, за таких обставин відмова у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності не узгоджується з принципами справедливості, добросовісності та розумності. 

- Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, суди мали виходити з об`єктивного, а не суб`єктивного характеру таких причин, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

18.2.          Зазначивши про відсутність підстав для застосування загальних норм Цивільного кодексу України, зокрема статей 228, 234, суд апеляційної інстанції не врахував відповідні висновки Верховного Суду з цього приводу.

18.3.          В порушення вимог частини 5 статті 310 ГПК України, судами попередніх інстанцій під час нового розгляду справи не виконано вказівки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.06.2023 та від 06.02.2024 у цій справі.

19.          У судовому засіданні 08.07.2025 представник скаржника підтримав касаційну скаргу.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

20.           Винниченко Ю. В. та Фермерським господарством "Агроінвест-Топилище" подано відзиви на касаційну скаргу, в яких останні просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
21.          АТ "Ощадбанк" подано відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить касаційну скаргу задовольнити повністю, оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Демчана О.І. у повному обсязі; стягнути з відповідача на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" сплачений судовий збір в розмірі 52    210,00 грн.

22.          У судовому засіданні 08.07.2025 представник АТ "Ощадбанк"  підтримав касаційну скаргу.
Позиція Верховного Суду

23.          Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

24.          Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

25.          Предметом розгляду у цій справі є вимога боржника в особі ліквідатора до    ФОП Винниченка Ю.    В. про визнання недійсним Договору доручення від 21.01.2014 №14/01-01.

26.          Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини справи:

- 21.03.2011 між ТОВ "Хліб Інвестбуд" (покупець) та ФГ "Агроінвест-Топилище" (продавець) укладено контракт на поставку зерна майбутнього врожаю № МУ-0017, на виконання умов якого покупець сплатив 824    670, 00 грн, а продавець свої зобов`язання з поставки товару не виконав;

- рішенням Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12 стягнуто з ФГ "Агроінвест-Топилище" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" 824    670, 00 грн, сплачених за контрактом №МУ-0017 від 21.03.2011, та 25    305, 59 грн судового збору;

- 21.01.2014 між ТОВ "Хліб Інвестбуд" (довіритель) та ФОП Винниченком Ю. В. (повірений) укладено договір доручення №14/01-01, за умовами якого передбачалося вчинення дій щодо повернення дебіторської заборгованості з боржника довірителя - ФГ "Агроінвест-Топилище" у сумі 849    975,59 грн згідно з рішенням Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12 та зарахування цих коштів (за вирахуванням винагороди повіреного у сумі 212493,90 грн) на рахунок довірителя;

- на виконання умов договору доручення ФОП Винниченко Ю. В. отримав від ФГ    "Агроінвест-Топилище" грошові кошти у загальному розмірі 849    975,59 грн за укладеною угодою №03-02-2014 від 03.02.2014 про добровільне виконання рішення господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12;

- умовами п.2.1.9 договору доручення встановлено обов`язок відповідача перерахувати одержані від ФГ "Агроінвест-Топилище" кошти на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" протягом 10-ти днів з дня отримання від боржника вказівки (електронною поштою або листом) про перерахування коштів на поточний рахунок;

- не отримавши від боржника оригіналу письмової вимоги (належним чином складеної та підписаної особою, що мала б достатній обсяг повноважень діяти від імені боржника із наданням доказів таких повноважень та доказів сплати заборгованості ФГ "Агроінвест-Топилище" на рахунок відповідача), грошові кошти відповідачем на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" не перераховувалися;

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 порушено провадження у справі №910/1405/14 про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд".

27.          Як вбачається з матеріалів справи, рішення судів попередніх інстанції двічі направлялись судом касаційної інстанції на новий розгляд до суду першої інстанції.

28.          Зокрема, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення при попередньому розгляді даної справи, були скасовані постановою Верховного Суду від 06.02.2024, а справу скеровано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суди попередніх інстанцій:

- не надали оцінку твердженням позивача про те, що на дату укладення оспорюваного правочину ТОВ "Хліб Інвестбуд" вже мало ознаки неплатоспроможності з огляду на існування кредиторської заборгованості понад 400 мільйонів гривень перед ПАТ "Державний ощадний банк України" (ініціюючий кредитор у справі №    910/1405/14 про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд");

- не перевірили, чи вплинуло укладення спірного договору на виконання ТОВ "Хліб Інвестбуд" його грошових зобов`язань перед кредиторами;

- не врахували доводи позивача про те, що ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" не був обізнаний про існування оспорюваного правочину до вересня 2021 року;

- не дослідили належним чином мету укладення спірного правочину та його правову природу, зокрема не з`ясували доцільності укладення договору доручення для стягнення заборгованості з ФГ "Агроінвест-Топилище" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" згідно з судовим рішенням від 07.05.2012 у справі №5004/353/12, внаслідок чого сума грошових коштів, присуджена на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" згаданим судовим рішенням зменшилася на 25% (винагорода ФОП Винниченка Ю. В., як повіреного), тоді як ТОВ "Хліб Інвестбуд" мало можливість самостійно без посередників звернутися з відповідним судовим наказом у справі №5004/353/12 до виконавчої служби та отримати всю суму згідно з рішенням суду у названій справі, а уклавши договір з відповідачем ТОВ "Хліб Інвестбуд" фактично відмовився від частини власних майнових вимог;

- зазначивши про те, що ФОП Винниченко Ю. В. на виконання умов договору доручення повідомив ТОВ "Хліб Інвестбуд" про отримання коштів від ФГ    "Агроінвест-Топилище" та необхідність у зв`язку з цим отримання реквізитів рахунку позивача для переказу цих коштів, суди попередніх інстанцій не вказали перелік доказів, якими підтверджується такий висновок, зокрема із зазначенням особи від ТОВ "Хліб Інвестбуд", що була повідомлена ФОП Винниченком Ю. В. про надходження коштів на його рахунок;

- встановивши факт отримання ФОП Винниченком Ю.    В. всієї суми заборгованості від ФГ "Агроінвест-Топилище" станом на листопад 2014 року, яка мала бути перерахована на рахунок ТОВ "Хліб Інвестбуд", суди не з`ясували де наразі перебувають вказані кошти та які дії вчинялися відповідачем з метою виконання своїх договірних зобов`язань за спірним правочином для зарахування цих коштів на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" з листопада 2014 року до дати звернення ліквідатора з позовом про визнання недійсним договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014, тобто до жовтня 2021 року.

29.          При цьому суд касаційної інстанції зазначав про те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій з наведених у постанові вказівок Верховного Суду виокремили лише кілька, а саме: щодо дослідження мети укладення спірного правочину та його правової природи та щодо наявності/відсутності у оскаржуваного правочину ознак фраудаторності.

30.          Разом з тим, решту вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 13.06.2023 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) не виконано, а саме:

- зі змісту ухвалених судами попередніх інстанцій рішень за результатами нового розгляду не вбачається надання судами оцінки та здійсненного аналізу аргументів позивача щодо наявності ознак неплатоспроможності на дату укладення оспорюваного договору доручення, у зв`язку наявністю кредиторської заборгованості понад 400 мільйонів гривень перед АТ "Ощадбанк" - ініціюючим кредитором у справі №910/1405/14 про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд";

- судами не досліджувалися обставини щодо наявності чи відсутності невиконаних зобов`язань у ТОВ" Хліб Інвестбуд" на дату укладення оспорюваного правочину;

- обмежившись посиланням на те, що метою укладення оспорюваного договору доручення було стягнення проблемної заборгованості, яку ТОВ "Хліб Інвестбуд" не змогло самостійно стягнути, судами не досліджено чим саме підтверджується вчинення дій з примусового виконання судового рішення від 07.05.2012 у справі №5004/353/12 та стягнення коштів з ФГ "Агроінвест-Топилище" на користь ТОВ    "Хліб Інвестбуд";

- зазначивши про те, що ФОП Винниченком Ю. В. отримано від ФГ "Агроінвест-Топилище" всю суму заборгованості за судовим рішенням від 07.05.2012 у справі №5004/353/12 ще у листопаді 2014 року, суди попередніх інстанцій не з`ясували, де наразі перебувають вказані кошти, які дії вчинялися відповідачем з метою виконання своїх договірних зобов`язань за спірним правочином для зарахування цих коштів на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" з листопада 2014 року до дати звернення ліквідатора з позовом про визнання недійсним договору доручення, тобто до жовтня 2021 року, та якими конкретно доказами це підтверджується.

31.          За результатами нового розгляду в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції встановив наступне.

- Як вбачається з матеріалів справи про банкрутство, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2013 у справі 910/8227/13 задоволено позов ПАТ    "Державний ощадний банк України" про стягнення з ТОВ "Хліб Інвестбуд" 390025003,87 грн та 248    091,17 доларів США; стягнуто з ТОВ "Хліб Інвестбуд" на користь ПАТ "Державний Ощадний банк України" 380124654,14 грн заборгованості за кредитом; 5967725,46 грн заборгованості за процентами; 202292,51 грн пені за несвоєчасне погашення процентів; 16    322    614,42 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту; 213,03 грн пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 3    387    539,83 грн 3    % річних, 6    000,00 грн заборгованості за комісійною винагородою за обслуговування кредиту; 386    214,88 грн інфляційних втрат, 245    980,31 доларів США, що в еквіваленті складає 1    965    545,12 грн заборгованість за процентами, 10    247,30 доларів США, що в еквіваленті складає 81    906,67 грн, 2    102,01 доларів США, що в еквіваленті становить 16    801,37 грн 3    % річних за несвоєчасну сплату процентів, 68    820,00 грн судового збору.

- В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 за заявою ПАТ "Державний ощадний банк України" порушено провадження у справі №910/1405/14 про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд", визнано грошові вимоги ПАТ    "Державний ощадний банк України" до ТОВ "Хліб Інвестбуд" в загальному розмірі 408    536    417,43 грн.

- З огляду на той факт, що провадження у справі №910/8227/13 було порушено у квітні 2014, станом на час укладення оспорюваного правочину (21.01.2014), ТОВ    "Хліб Інвестбуд" вже мало ознаки неплатоспроможності з огляду на існування кредиторської заборгованості понад 400 млн.    грн, проте уклало договір доручення №    14/01-01, який був спрямований на ухилення від погашення кредиторської заборгованості, яка вже існувала на той момент.

- ТОВ "Хліб Інвестбуд", уклавши оспорюваний договір, фактично вчинило правочин, який не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а який спрямований на ухилення від виконання судового рішення та погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами, у тому числі перед ПАТ    "Державний ощадний банк України".

- Матеріалами справи підтверджується те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, вказаний правочин не можна вважати добросовісним. Оспорюваний правочин має ознаки зловживання правом обох сторін оспорюваного правочину, зважаючи на встановлені судом обставини щодо отримання відповідачем коштів, які за умовами договору доручення він мав перерахувати на користь позивача, але не зробив цього у період з 2014 року і дотепер. Посилання відповідача на те, що ТОВ    "Хліб Інвестбуд" не надав реквізитів для зарахування коштів, не може братися до уваги, як підстава для відмови у позові.

- Дії ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" по визнання правочину боржника недійсним спрямовані на усунення негативних наслідків дій колишнього керівництва ТОВ    "Хліб Інвестбуд" щодо зменшення розміру активів боржника (ліквідаційної маси) та уникнення розрахунків із кредиторами по заборгованості, яка вже існувала на момент укладення оскаржуваного правочину.

- Оскаржуваний правочин не відповідає критеріям розумності, добросовісності, справедливості, мав на меті зменшення розміру активів боржника, з метою уникнення стягнення на ці активи кредиторами в рахунок погашення боргів.

32.          За вказаних встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовної заяви про визнання недійсним договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014, укладеного між ТОВ "Хліб Інвестбуд" (довіритель) та ФОП Винниченко Ю.В. (повірений), за умовами якого, повірений зобов`язався за дорученням довірителя надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення дебіторської заборгованості з боржника довірителя: ФГ "Агроінвест-Топилище" (код 34626298) у сумі 849    975, 59 грн 59 згідно рішення Господарського сучу Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12, котре прийняте у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним невиконанням боржником грошового зобов`язання згідно контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011, оскільки укладаючи спірний правочин, дії колишнього керівництва ТОВ "Хліб Інвестбуд" були спрямовані на пряме ухилення від виконання судового рішення та погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами ТОВ "Хліб Інвестбуд".

33.          Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної заяви у зв`язку зі спливом позовної давності, враховуючи такі обставини:
- жодних угод, що стосувалися б строків або перебігу позовної давності між позивачем та відповідачем не укладалося;

- перебіг позовної давності у даних правовідносинах розпочався 22.01.2014 (день, наступний після укладення спірного Договору доручення) та, відповідно, позовна давність сплинула 22.01.2017.

- із заявою про визнання недійсним Договору доручення звернувся ліквідатор боржника, арбітражний керуючий Демчан О. І., який діє не як фізична особа у власних інтересах, а відповідно до статей 12, 61 Кодексу України з процедур банкрутства виконує повноваження ліквідатора по відношенню до боржника (і відповідно до ліквідаційної маси);

- про факт існування та зміст оспорюваного правочину ліквідатор Позивача міг дізнатися багатьма способами: оспорюваний правочин має зберігатися у архіві боржника відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Наказу Міністерства фінансів України №    88 від 24.05.1995 (із змінами та доповненнями) "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", Наказу Міністерства юстиції України №578/5 від 12.04.2012р. (із змінами та доповненнями) "Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів". Однак, щодо непередавання ліквідатору оспорюваного правочину попереднім ліквідатором не надано жодного доказу, як і доказів необізнаності попередніх ліквідаторів боржника щодо оспорюваного правочину; оспорюваний правочин неодноразово згадувався у численних судових рішеннях першої, апеляційної та касаційної інстанцій, опублікованих у Єдиному державному реєстрі судових рішень, починаючи із 2014 року (можна знайти за назвою боржника), в тому числі у справах, де боржника було залучено як третю особу, а відтак і у паперовому вигляді судові рішення, що описують оспорюваний правочин, мають, відповідно до вищезазначених норм законодавства, зберігатися у архіві боржника (роздруківку із Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2014 у справі № 911/4072/14, в якій боржника було залучено як третю особу долучено до матеріалів справи в додатках до заперечень відповідача № 22/07-01 від 05.07.2022).

34.          Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення початку перебігу позовної давності, з огляду як на таке.

35.           Суд першої інстанції не врахував вказівки Верховного Суду, про те, що ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" не був обізнаний про існування оспорюваного правочину до вересня 2021 року; суд також не надав оцінку мотивам позивача в обґрунтування підстав пропуску строку на звернення із вказаним позовом, не взяв до уваги дії позивача, що передували зверненню з позовом на підтвердження вказаних ним обставин, які суд мав проаналізувати та встановити початок перебігу позовної давності з урахуванням наведеного.

36.          Зокрема, дії ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" щодо звернення 30.08.2021 до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ "Агроінвест-Топилище" з метою стягнення заборгованості. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 06.09.2021 у справі №    903/716/21 було прийнято заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. На виконання вимог вказаної ухвали, ФГ    "Агроінвест-Топилище" надало заперечення від 14.09.2021 (яке було отримано ТОВ    "Хліб Інвестбуд" - 18.09.2021) в якому повідомив суд, що твердження заявника про наявність заборгованості є помилковим, з огляду на відсутність жодних невиконаних грошових зобов`язань ФГ "Агроінвест-Топилище" перед ТОВ "Хліб Інвестбуд" як згідно з контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011, так і рішення Господарського суду Волинської області у справі №5004/353/12 від 07.05.2012 року, яке набрало законної сили. У запереченні/відзиві представник боржника зазначає про спірний Договір доручення №14/01-01 від 21.01.2014.

37.          Суд апеляційної інстанції дійшов протилежних до суду першої інстанції висновків щодо обґрунтованості позовних вимог. Апеляційний суд встановив, що відповідач виконав зобов`язання зі стягнення дебіторської заборгованості із ФГ    "Агроінвест-Топилище", проте не виконав зобов`язання перед позивачем із перерахування одержаних від дебітора грошових коштів. Оскільки позивач, пред`являючи позов про визнання недійсним правочину, ставить за мету прибрати підставу утримання відповідачем грошових коштів, які фактично є дебіторською заборгованістю позивача, на думку суду апеляційної інстанції спосіб захисту, який заявлений позивачем у даному спорі, не може бути ефективним та не призведе до захисту охоронюваного законом інтересу, який в даному випадку полягає у наповненні ліквідаційної маси боржника, якого визнано банкрутом.

38.          Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що невиконання відповідачем зобов`язання за оспорюваним договором із перерахування на користь позивача дебіторської заборгованості не може стати підставою для недійсності правочину, позаяк невідповідність законодавству має існувати саме на час укладення оспорюваного договору.

39.          Отже, в оскаржуваній постанові апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, разом з тим не змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, яка відмовила у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

40.          Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції враховуючи наступне.
41.          Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

42.          Частиною третьою статті 13 ЦК України унормовано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

43.          Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

44.          Ліквідатором ТОВ "Хліб Інвестбуд" арбітражним керуючим Демчаном О. І. заявлено позов до ФОП Винниченка Ю.    В. про визнання недійсним договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014 з тих підстав, що оспорюваний правочин укладався не з метою реального настання обумовлених ним правових наслідків, а для ухилення від виконання судового рішення та погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами, тобто на шкоду інтересам кредиторів.

45.          Позивач вказує на те, що оспорюваний правочин був укладений за 2 (два) місяці до відкриття справи про банкрутства ТОВ "Хліб Інвестбуд", з метою виведення коштів банкрута на третіх осіб.

46.          Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

47.          За правовою позицією Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №911/1012/13 укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду" (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (постанова Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

48.          У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним правочину боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

49.          Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним або його платоспроможність значно знижується, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

50.          У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

51.           Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є "вживанням права на зло". За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

52.          Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом (висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16 (пункт 153); постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 (п.10.34); постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №910/8992/19(910/20867/17), від 16.11.2022 у справі №44/380-б (910/16410/20), від 05.04.2023 у справі № 906/43/22 (906/459/22)).

53.          Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

54.          Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

55.          Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

56.          Відповідно до статей 16, 203, 215 цього ж Кодексу для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13 та від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

57.          Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

58.          Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України).

59.          Правочини повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не моє бути неправомірною та недобросовісною, правочини не можуть використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

60.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2013 у справі 910/8227/13 задоволено позов ПАТ "Державний ощадний банк України" про стягнення з ТОВ "Хліб Інвестбуд" 390    025    003,87 грн та 248    091,17 доларів США; стягнуто з ТОВ "Хліб Інвестбуд" на користь ПАТ "Державний Ощадний банк України" 380    124    654,14 грн заборгованості за кредитом; 5    967    725,46 грн заборгованості за процентами; 202    292,51 грн пені за несвоєчасне погашення процентів; 16    322    614,42 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту; 213,03 грн пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 3    387    539,83 грн 3    % річних, 6    000,00 грн заборгованості за комісійною винагородою за обслуговування кредиту; 386    214,88 грн інфляційних втрат, 245    980,31 доларів США, що в еквіваленті складає 1    965    545,12 грн заборгованість за процентами, 10    247,30 доларів США, що в еквіваленті складає 81    906,67 грн, 2    102,01 доларів США, що в еквіваленті становить 16    801,37 грн 3    % річних за несвоєчасну сплату процентів, 68    820,00 грн судового збору.

61.          В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 за заявою ПАТ "Державний ощадний банк України" порушено провадження у справі №910/1405/14 про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд", визнано грошові вимоги ПАТ    "Державний ощадний банк України" до ТОВ "Хліб Інвестбуд" в загальному розмірі 408    536    417,43 грн.

62.          На виконання вказівок Верховного Суду за результатами нового розгляду місцевим господарським судом було встановлено, що станом на час укладення оспорюваного правочину (21.01.2014), ТОВ "Хліб Інвестбуд" вже мало ознаки неплатоспроможності з огляду на існування кредиторської заборгованості понад 400 млн.    грн, проте уклало договір доручення №14/01-01, який був спрямований на ухилення від погашення кредиторської заборгованості, яка вже існувала на той момент.

63.          Також місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що отримання Фізичною особою-підприємцем Винниченко Ю. В. коштів, які за умовами договору доручення він мав перерахувати на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд", але не зробив цього у період з 2014 року і дотепер, вказують на зловживання правом обох сторін вказаного правочину.

64.          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що укладення оспорюваного правочину не було спрямоване на повернення грошових коштів боржника, а спрямоване на ухилення від виконання судового рішення та погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами.

65.          Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

66.          Разом з тим, як вже було зазначено вище, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення початку перебігу позовної давності, оскільки судом не в повній мірі перевірено твердження скаржника про час, з якого ліквідатор ТОВ    "Хліб Інвестбуд" дізнався про існування оспорюваного правочину та обставини, які цьому передували, відповідно, дійшов передчасного висновку про сплив позовної давності.

67.          Колегія суддів вважає передчасним також висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності у оспорюваного Договору ознак фраудаторного правочину.

68.          Суд апеляційної інстанції, констатуючи факт виконання договору доручення та сплати заборгованості відповідачу, обмежившись посиланням на те, що метою укладення оспорюваного договору доручення було стягнення проблемної заборгованості, яку ТОВ "Хліб Інвестбуд" не змогло самостійно стягнути, не з`ясовав обставин, про які наголошував суд касаційної інстанції направляючи справу на новий розгляд, зокрема, доцільність укладення договору доручення для стягнення заборгованості за рішенням суду, за участі посередника, чим підтверджується вчинення дій зі стягнення коштів з ФГ "Агроінвест-Топилище" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд", чи можна вважати добросовісними та такими, що не мають ознак зловживання правом дії чи бездіяльність обох сторін оспорюваного правочину та інші обставин, які підлягали з`ясуванню та дослідженню. Відтак, за відсутності встановлення обставин про які наголошував суд касаційної інстанції у постановах від 13.06.2023 та від 06.02.2024, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність ознак фраудаторного правочину є необґрунтованим.

69.          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, залишивши поза увагою вказівки Верховного Суду, не дослідивши у повній мірі всі обставини справи та не надавши оцінку всім аргументам позивача дійшов передчасного висновку про неналежний спосіб захисту обраний позивачем та про відсутність правових підстав для задоволення позову.

70.          Враховуючи межі перегляду справи у суді касаційної інстанції, а також враховуючи доводи касаційної скарги, які визнані Судом частково обґрунтованими, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також судами не виконано вказівки суду касаційної інстанції, які є обов`язковими при новому розгляді справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

71.          Зважаючи на положення статті 300 ГПК України у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі та, відповідно, є підставою для скасування оскаржуваних постанови та рішення судів попередніх інстанцій, і передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

72.          Аргументи касаційної скарги щодо неврахування судами висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, невірного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права знайшли своє підтвердження. Водночас, враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про направлення справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, тоді як скаржник просив Суд у касаційній скарзі скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

73.          Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

74.          Відповідно до частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

75.          Враховуючи, що за результатами касаційного перегляду Судом було встановлено порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене та з огляду на встановлені обставини визначити час, з якого ліквідатор ТОВ    "Хліб Інвестбуд" дізнався про існування оспорюваного правочину та ознайомився з ним, визначити початок перебігу позовної давності за позовом ліквідатора, та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

76.          Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, - 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі №    910/1405/14    (910/16475/21) задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2024 у справі № 910/1405/14 (910/16475/21) скасувати. Справу № 910/1405/14 (910/16475/21) направити на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. В. Білоус

Судді                                                                                             О. В. Васьковський 

                                                                                                      В. Я. Погребняк