ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  908/2710/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М., 
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будмікс» -Кузнєцов Д.О., адвокат (ордер від 07.10.2024),
відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «РДД» - Швець Д.І., адвокат (ордер від 12.06.2025),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «РДД»
на рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2025 (суддя Азізбекян Т.А.)
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2025 (головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Чус О.В., Дармін М.О.)
у справі № 908/2710/24
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Будмікс» (далі - ТОВ «Будівельна компанія «Будмікс»)
до товариства з обмеженою відповідальністю «РДД» (далі - ТОВ «РДД»)
про стягнення 1   926   696,42 грн.
1.   ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ «Будівельна компанія «Будмікс» звернулося до суду з позовом до ТОВ «РДД» про стягнення 1   926   696,42 грн заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт за договором підряду від 10.02.2023 № 10/02.
ТОВ «Будівельна компанія «Будмікс» також просило стягнути з ТОВ «РДД» понесені позивачем судові витрати, у тому числі 92   000,00 грн витрат на оплату послуг адвоката.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.01.2025 зі справи                                             № 908/2710/24 позов задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача 1   926   696,42 грн основного боргу, 23   120,36 грн судового збору,                92   000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Рішення суду першої інстанцій мотивоване з посиланням на обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2025 зі справи рішення суду першої інстанції змінено в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з ТОВ «РДД», а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 46   000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що складає 50% від заявленої позивачем суми. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій у справі, ТОВ «РДД» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, згідно з якою просить Суд скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в позові про стягнення 1   926   696,42 грн.
2.   АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18.08.2021 зі справи № 910/18384/20, від 17.08.2021 зі справи № 910/16308/20, від 12.06.2019 зі справи № 910/6002/18, від 17.03.2021 зі справи № 910/11592/19.
Доводи інших учасників справи, розгляд заяв, клопотань
ТОВ «Будівельна компанія «Будмікс»  у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечило, з посиланням, зокрема на ухвалення судами попередніх інстанцій судових рішень на підставі повного та об`єктивного дослідження обставин справи. У зв`язку з чим позивач просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції у справі та рішення місцевого господарського суду в незміненій частині- без змін. 
Ухвалою Суду від 08.08.2025 зі справи задоволено заяву ТОВ «Будівельна компанія «Будмікс» про участь в судовому засіданні у справі № 908/2710/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Суду від 11.08.2025 зі справи задоволено заяву ТОВ «РДД» про участь в судовому засіданні у справі № 908/2710/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Відповідно до розпорядження Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.08.2025                                           № 32.2-01/2046   проведено повторний автоматизований розподіл справи                                     № 908/2710/24, у зв`язку з відпусткою суддів Бенедисюка І.М. та Власова Ю.Л.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками.
ТОВ «Будівельна компанія «Будмікс» (виконавець) та ТОВ «РДД» (замовник) 10.02.2023 укладений договір підряду № 10/02 (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов`язався за завданням замовника власними та залученими силами і засобами на свій ризик виконати комплекс будівельно-монтажних робіт, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи в узгоджені сторонами строки і сплатити їхню вартість на умовах даного договору. 
За умовами пункту 1.2 Договору фактом узгодження сторонами складу, кількості та вартості робіт є письмове підтвердження з боку відповідальної особи замовника наданого виконавцем кошторисного розрахунку, отримане за допомогою засобів електронного зв`язку. 
Згідно з пунктом 2.5 Договору оплата виконаних робіт (наданих послуг) проводиться:
- за фактично виконані роботи (надані послуги), обсяг яких визначається в актах приймання-передачі виконаних робіт;
- за місяць, в якому послуги надавались замовнику;
- на підставі рахунків, які складаються виконавцем відповідно до належно оформлених актів приймання-передачі виконаних робіт;
- протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання замовником рахунку на оплату наданих послуг;
- шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. 
Відповідно до пункту 2.6 Договору сторонами визначений такий порядок оплати:
- замовник перераховує на поточний рахунок виконавця аванс (здійснює попередню оплату) в розмірі 30% від загальної вартості робіт, визначених у відповідному погодженому сторонами кошторисі на підставі рахунку, отриманого від виконавця;
- остаточний розрахунок здійснюється замовником на підставі затвердженого та підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт протягом 5 робочих днів з дати його підписання та за умови отримання від виконавця відповідного рахунку.
Як передбачено пунктом 2.9 Договору, належне виконання виконавцем робіт за Договором оформлюється підписанням сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Виконавець зобов`язаний скласти, підписати та передати замовнику акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) не пізніше 3 робочих днів з дати приймання робіт, а замовник зобов`язаний прийняти та підписати акт зі свого боку у термін не пізніше 5 робочих днів з дати його отримання. 
Згідно з пунктом 2.10 Договору у разі, якщо замовник відмовиться підписати акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) у вище зазначений термін, він зобов`язаний надати виконавцю в той же термін обґрунтовану письмову відмову від підписання акта приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) з обов`язковим зазначенням причин відмови.
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що виконавець зобов`язаний розпочати виконання робіт протягом 3-х днів з моменту отримання попередньої оплати та за умови отримання матеріалів, необхідних для виконання робіт, передбачених кошторисом. 
Відповідно до пункту 9.2 Договору факт виконання та вартість виконаних робіт підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі виконаних робіт. 
Протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання актів замовник зобов`язаний розглянути та підписати їх в разі відсутності зауважень, або в такий саме строк направити виконавцю мотивовану відмову від їх підписання (пункт 9.3 Договору). 
Відповідно до пункту 9.4 Договору прийняття виконаних робіт здійснюється замовником за умови належного виконання робіт та надання виконавцем документів, що підтверджують якість матеріальних ресурсів, використаних при виконанні робіт (якщо наявність сертифікатів, протоколів є обов`язковою згідно з чинним законодавством України) та іншої документації щодо таких робіт, передбаченої проектною документацією, договором та/або законодавством. 
Згідно з пунктом 9.5 Договору, у разі виявлення неналежного виконання робіт, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок та інших помилок, що вплинули на вартість виконаних робіт, ненадання подібних документів, замовник має право відмовитись від підписання наданих документів. 
Відповідно до пункту 15.1 Договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання сторонами. 
У разі, якщо від жодної із сторін за два тижні до закінчення терміну дії цього договору не поступить письмове повідомлення про розірвання Договору, останній вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (пункт 15.3 Договору). 
За доводами позивача, під час виконання Договору сторони складали детальні акти, де визначались назви об`єктів, назва (вид) робіт, їх перелік, вартість та перелік використаних для виконання цих робіт матеріалів. Відповідно до умов цих актів виконавець виконував роботи, а замовник приймав та перевіряв їх якість. За результатом перевірки виконаних робіт відповідальна особа ТОВ «РДД» ставила свій підпис. Після фактичного приймання виконаної роботи за детальним актом та на його основі виконавцем складались акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписувались сторонами. 
На виконання умов Договору позивачем в період з 17.02.2023 по 21.06.2024 направлялись відповідачу рахунки, в яких зазначалось найменування робіт/послуг, об`єкт/місце виконання та вартість робіт/послуг. 
За наведений період сторонами складені та підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 3 від 21.02.2023 на суму 10 281,00 грн з ПДВ, № 6 від 17.04.2023 на суму 84 724,55 грн з ПДВ, № 10 від 22.05.2023 на суму 79 287,90 грн з ПДВ, № 29 від 04.10.2023 на суму 77 922,40 грн з ПДВ, № 23 від 30.08.2023 на суму 79 643,94 грн з ПДВ, № 25 від 18.07.2023 на суму 208 496,40 грн з ПДВ, № 8 від 19.05.2023 на суму 32 657,02 грн з ПДВ, № 22 від 11.07.2023 на суму 101   303,11 грн з ПДВ, № 24 від 11.07.2023 на суму 127 923,70 грн з ПДВ, № 28 від 20.09.2023 на суму 7 314,00 грн з ПДВ, № 30 від 20.10.2023 на суму 119 482,13 грн з ПДВ, № 31 від 20.10.2023 на суму 27 239,54 грн з ПДВ, № 32 від 20.10.2023 на суму 33 948,00 грн з ПДВ, № 33 від 20.10.2023 на суму 45 484,80 грн з ПДВ, № 34 від 06.11.2023 на суму 70 033,62 грн з ПДВ, № 5 від 31.01.2024 на суму 70 733,28 грн з ПДВ, № 7 від 20.03.2024 на суму 293 039,92 грн з ПДВ, № 8 від 21.03.2024 на суму 327 816,23 грн з ПДВ, № 11 від 05.04.2024 на суму 67 498,10 грн з ПДВ, № 19 від 19.04.2024 на суму 25 634,51 грн з ПДВ, № 25 від 01.05.2024 на суму 78 988,76 грн, № 26 від 06.05.2024 на суму 593 245,56 грн з ПДВ, № 30 від 11.06.2024 на суму                                      140 801,93 грн з ПДВ, № 35 від 25.06.2024 на суму 9 720,00 грн з ПДВ, № 36 від 25.06.2024 на суму 1 047 962,86 грн, № 37 від 25.06.2024 на суму 59 080,19 грн з ПДВ, № 38 від 25.06.2024 на суму 35 376,30 грн з ПДВ, № 39 від 25.06.2024 на суму 46 512,90 грн з ПДВ.
Вартість виконаних позивачем робіт за вказаними актами відповідачем оплачена у повному обсязі. 
Частина наданих позивачем актів здачі-приймання робіт (надання послуг) відповідачем не підписана, а саме: № 42 від 16.07.2024 на суму 131 447,76 грн,                      № 44 від 02.09.2024 на суму 998 087,84 грн з ПДВ, № 46 від 02.09.2024 на суму                  113 502,96 грн з ПДВ, № 47 від 02.09.2024 на суму 388 820,06 грн з ПДВ, № 55 від 02.09.2024 на суму 150 456,14 грн з ПДВ, № 56 від 02.09.2024 на суму                        156 431,00 грн з ПДВ, № 60 від 02.09.2024 на суму 87 652,68 грн з ПДВ, № 62 від 02.09.2024 на суму 35 964,62 грн з ПДВ, № 64 від 02.09.2024 на суму            378 527,09 грн з ПДВ, № 65 від 02.09.2024 на суму 448 883,46 грн з ПДВ, № 70 від 02.09.2024 на суму 125 709,72 грн, № 77 від 02.09.2024 на суму 1 104,00 грн з ПДВ. 
Вартість робіт за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16.07.2024                                    № 42 відповідачем оплачена у повному обсязі. 
Вартість робіт за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 44, № 46, № 47, № 55, № 56, № 60, № 62 від 02.09.2024 оплачена відповідачем частково. 
Вартість робіт за актами № 64, № 65, № 70, № 77 від 02.09.2024 не оплачена відповідачем.
На підтвердження виконання робіт за не підписаними відповідачем актами здачі-приймання робіт (надання послуг) позивач посилається на наявність детальних актів, що містять підписи відповідальних осіб відповідача, які слідкували за ходом виконання робіт та приймали їх, а саме: 
- акт на суму 998 087,85 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3. Дарнель. Зовнішні роботи (рахунок № 49 від 25.09.2023, акт № 44 від 02.09.2024, сплачено 515 955,27 грн, залишок заборгованості 482 132,57 грн); 
- акт на суму 113 502,95 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, РДД Рампа. Майданчик (рахунок № 58 від 24.10.2023, акт № 46 від 02.09.2024, сплачено  32 017,93 грн, залишок заборгованості 81 485,03 грн); 
- акт на суму 241 184,90 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, Дарнель. Електромонтажні роботи та акт на суму 147 653,16 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, Дарнель. Електромонтажні роботи (додаткові роботи) (рахунок № 60 від 01.11.2023, акт № 47 від 02.09.2024, сплачено 255 898,00 грн, залишок заборгованості 132 922,06 грн); 
- акт на суму 150 456,14 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, Дарнель. Додаткові роботи (рахунок № 13 від 14.02.2024, акт № 55 від 02.09.2024, сплачено 44 561,00 грн, залишок заборгованості 105 895,14 грн); 
- акт на суму 156 431,00 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3. Рампа РДД завантаження товару, склад з хімією, навіс (рахунок № 14 від 22.02.2024, акт № 56 від 02.09.2024, сплачено 64 023,00 грн, залишок заборгованості           92 408,00 грн); 
- акт на суму 87652,68 грн по об`єкту: виконання ремонтно-будівельних робіт за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, Дарнель. Сантехнічні роботи опалення осмос (рахунок № 19 від 02.03.2024, акт № 60 від 02.09.2024, сплачено  25 353,40 грн, залишок заборгованості 62 299,28 грн); 
- акт на суму 35 964,62 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3. Перенесення високовольтного кабелю (рахунок № 27 від 03.04.2024, акт № 62 від 02.09.2024, сплачено 20 634,55 грн, залишок заборгованості 15 330,07 грн);
- акт на суму 378 527,09 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3. Розширення складу та переміщення офісу РЦ (рахунок № 35 від 22.04.2024, акт                          № 64 від 02.09.2024, оплата не надходила);
- акт на суму 448 883,46 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, Дарнель. Оздоблювальні роботи приміщення прийомки (рахунок № 36 від 22.04.2024, акт  № 65 від 02.09.2024, оплата не надходила);
- акт на суму 125 709,72 грн по об`єкту: м. Запоріжжя, вул. Кольорова, 3, РДД. 1 поверх (рахунок № 46 від 04.05.2024, акт № 70 від 02.09.2024, оплата не надходила);
- акт на суму 1 104,00 грн по об`єкту: м. Запоріжжі, вул. Кольорова, 3. Підключення силових ліній (рахунок № 52 від 21.06.2024, акт № 77 від 02.09.2024, оплата не надходила).
Листом від 02.09.2024 № 02/09-3 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про наявність заборгованості за Договором в сумі                                       2 028 541,25 грн та направив для підпису два примірника акта звірки взаємних розрахунків за період з 01.02.2023 по 02.09.2024. Направлення листа підтверджується поштовою накладною, фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа від 03.09.2024.
Також цінним листом від 02.09.2024 № 02/09-4 позивачем на адресу відповідача направлені рахунки та примірники не підписаних актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) з проханням їх підписати та сплатити заборгованість. Направлення вказаного листа підтверджується поштовою накладною, фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа від 03.09.2024.
За доводами позивача, не дивлячись на те, що виконані роботи фактично прийняті, відповідач відповіді стосовно підстав не підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) не надав, оплату залишку вартості виконаних робіт не здійснив. Направлені на адресу відповідача листи повернулись без вручення «за закінченням терміну зберігання». 
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості виконаних робіт у визначений Договором строк стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.
Місцевим господарським судом також встановлено, що господарські операції між сторонами спору мають значні об`єми та є тривалими; між позивачем та відповідачем склався певний порядок взаємодії при виконанні Договору, зокрема сторонами обумовлювався об`єм робіт, позивачем виставлялись рахунки, а відповідачем    в більшості випадків вносилась передплата; у процесі виконання робіт позивачем    складались детальні акти, які надавались на підпис відповідачу; акти перевірялись відповідачем та підписувались відповідальними особами, після чого вони передавались до бухгалтерії і оплачувались; у більшості випадків вже після надходження фактичної оплати між сторонами складався акт здачі-приймання робіт (надання послуг) встановленого зразка. 
У пункті 14.7 Договору сторонами погоджено, що для комунікації в рамках виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони використовують такі електронні адреси: 
- з боку замовника: rdd@apelmon.ua; …O.Oliinyk@apelmon.ua… 
- з боку виконавця: shmarov@ukr.net. 
Отже, в Договорі відповідач визначив для комунікації Олійника Олександра та надав його електронну адресу: O.Oliinyk@apelmon.ua. Також на електронну адресу позивача - shmarov@ukr.net від Олійника О. з електронної адреси O.Oliinyk@apelmon.ua надходили електронні листи. 
Згідно з доданими до матеріалів справи актами, які підписані з боку відповідача тими самими особами і в аналогічний спосіб, роботи були прийняті та оплачені у повному обсязі.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що посилаючи на неналежність доказів, наданих позивачем, відповідач водночас не надав доказів на спростування доводів позивача щодо належного виконання ним робіт за Договором.
4.   ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за фактично виконані підрядні роботи за Договором.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
Суд зазначає, що судові рішення попередніх інстанцій оскаржуються відповідачем виключно в частині задоволених позовних вимог по суті спору. В частині розподілу судових витрат, а саме стягнення судом з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката судове рішення апеляційного господарського суду (яким у цій частині змінено рішення місцевого господарського суду щодо розміру стягуваної суми) жодною із сторін спору не оскаржується і не є предметом касаційного перегляду.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі                                             № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі  № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18.08.2021 зі справи № 910/18384/20, від 17.08.2021 зі справи № 910/16308/20, від 12.06.2019 зі справи № 910/6002/18, від 17.03.2021 зі справи № 910/11592/19.
Так, у наведених скаржником справах, як і у справі № 908/2710/24 розглядалися спори про стягнення заборгованості за фактично виконані підрядні роботи.
Згідно з узагальненим висновком Верховного Суду, який викладений у постановах у наведених справах, за приписами частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (пункт 2 частини першої статті 193 Господарського кодексу України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з пунктом 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. За приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Таким чином, відповідно до положень статей 853, 882 ЦК України, якщо замовник не підписав акт та не висловив заперечення щодо виконаних робіт, то такі роботи вважаються прийнятими. Передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт підрядником за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови замовника про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором.
Таким чином, якщо позивач як підрядник фактично виконав відповідні роботи і надіслав замовнику акти приймання-виконання будівельних робіт, які останній отримав і не надав доказів їх оплати чи мотивованої відмови від їх підписання, а строк здійснення оплати за ними настав, то заявлена позивачем вимога про стягнення коштів за виконані роботи за вказаними актами повинна розглядатись судами, на підставі чого суди повинні ухвалити рішення про стягнення чи відмову у стягненні коштів за виконані роботи, в залежності від наявних у справі доказів щодо фактичного виконання робіт підрядником, зазначених ним у відповідних актах.
При цьому у справі № 910/18384/20, на яку посилається скаржник, Верховний Суд скасував судові рішення попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд з метою встановлення судами обставин фактичного виконання підрядником робіт, оскільки виникнення за підписаним в односторонньому порядку актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором, вказаних у цьому акті.
Що ж стосується справ № 910/16308/20, № 910/6002/18, № 910/11592/19, на які також посилається скаржник, то Верховний Суд залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій про стягнення заборгованості за фактично виконані підрядні роботи.
Верховний Суд виходить з того, що оскаржувані судові рішення у справі                             № 908/2710/24 не суперечать правовому висновку постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник, щодо необхідності встановлення під час розгляду відповідної категорії спорів реального (фактичного) виконання робіт підрядником за договором.
При цьому суди попередніх інстанцій у справі № 908/2710/24 встановили та дослідили триваючі господарські відносини, які склалися між сторонами спору, умови та порядок комунікації при виконання Договору, порядок взаємодії в аспекті виконання та фактичного прийняття виконаних робіт, за наслідками чого виснували, що надані позивачем докази на підтвердження обставин фактичного виконання робіт за Договором є більш вірогідними, ніж докази, наведені відповідачем на їх спростування. 
Суд зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний (відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі   № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі   № 917/2101/17).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 ГПК України).
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Водночас у статті 79 ГПК України встановлений стандарт доказування «вірогідності доказів», який, на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто відповідно до наведеного стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони процесу.
В силу вказаної норми процесуального права наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний. Подібні за змістом висновки послідовно викладалися у постановах Верховного Суду, зокрема від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 908/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, від 19.11.2024 у справі  № 910/3070/21, від 21.11.2024 у справі № 925/1577/20, від 28.11.2024 у справі  № 925/181/20.
Верховний Суд вчергове зазначає, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
Верховний Суд наголошує, що у справі, яка розглядається, суди надали оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких у силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.
Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи № 373/2054/16-ц).
З огляду на викладене вище, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.
Інших підстав для перегляду справи у суді касаційної інстанції, крім пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник у касаційній скарзі не наводить.
Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.
Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.
Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві ТОВ «Будівельна компанія «Будмікс» на касаційну скаргу в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.
Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Інші покликання скаржника, які наведені ним у касаційній скарзі, не охоплюються означеними ним підставами касаційного оскарження та не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та /або неправильне застосування норм матеріального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - відсутні.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд залишає касаційну скаргу ТОВ «РДД»  без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «РДД» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2025 у справі № 908/2710/24 про задоволення позову - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                             І.   Колос
Суддя                                                                                           І. Булгакова

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова