ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  918/437/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
прокуратури - Круш Т. О., 
відповідача-1 - не з`явилися, 
відповідача-2 - не з`явилися,
відповідача-3 - не з`явилися,  
третьої особи-1 - не з`явилися,
третьої особи-2 - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Мехбудсервіс"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 (колегія суддів: Грязнов В.  В. - головуючий, Крейбух О.  Г., Розізнана І.  В.) та рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 (суддя Політика Н. А.) у справі

за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави

до: 1) Рівненської міської ради, 2) Фізичної особи - підприємця Муляренка Андрія Олексійовича, 3) Приватного акціонерного товариства "Мехбудсервіс",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Тетяни Василівни, 2) Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради,

про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У травні 2023 року керівник Рівненської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Рівненської міської ради, Фізичної особи - підприємця Муляренка Андрія Олексійовича (далі - ФОП Муляренко А.  О.), Приватного акціонерного товариства "Мехбудсервіс" (далі - ПрАТ "Мехбудсервіс"), в якій просив (відповідно до нової редакції позовної заяви):

- скасувати державну реєстрацію права власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на пожежний резервуар, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухою О.  М. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №  35065729 від 05.05.2017);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.08.2017 №  92, укладений між ПрАТ "Мехбудсервіс" та ОСОБА_1 , про передачу у приватну власність 1/2 (одної другої) частки у праві власності на пожежний резервуар;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.08.2017 №  109, укладений між ПрАТ "Мехбудсервіс" та ОСОБА_1 , про передачу у приватну власність 1/2 (одної другої) частки у праві власності на пожежний резервуар;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на пожежний резервуар, здійснену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк  Т.  В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №  36459859 від 03.08.2017), припинивши право власності ОСОБА_1 на пожежний резервуар, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на пожежний резервуар, здійснену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.  В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36482637 від 04.08.2017), припинивши право власності ОСОБА_1 на пожежний резервуар, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 "Про продаж громадянинові ОСОБА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ".

1.2. Позов Прокурора мотивовано тим, що Рівненською окружною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", встановлено порушення інтересів держави під час продажу земель комунальної власності та державної реєстрації речового права на об`єкт нерухомого майна, розташований на ній.

Прокурор у позові зазначав, що реєстрація речового права на пожежний резервуар здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкта, та не може бути самостійною підставою виникнення права власності. Прокурор посилався на те, що ПрАТ "Мехбудсервіс" не подало жодних інших документів або відомостей для державної реєстрації, які можуть бути підставою для реєстрації права власності на пожежний резервуар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На думку Прокурора, державний реєстратор Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетуха О.  М. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) щодо об`єкта нерухомого майна - пожежний резервуар (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1240809256101) незаконно, всупереч установленому порядку реєстрації, за відсутності всіх необхідних документів, тому держана реєстрація права приватної власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на пожежний резервуар є незаконною та підлягає скасуванню.

Прокурор, обґрунтовуючи підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 03.08.2017 №  92 та від 04.08.2017 №  109, посилався на те, що право власності на предмети цих правочинів зареєстровано незаконно, ПрАТ "Мехбудсервіс" не може вважатися власником вказаного об`єкта та розпоряджатися ним, зокрема відчужувати його, тому зазначені договори повинні бути визнані недійсними.

Прокурор, зазначаючи про порушення вимог земельного законодавства та наявність підстав для скасування рішення Рівненської міської ради про продаж земельної ділянки, посилався на те, що підставою для продажу ОСОБА_1 у власність шляхом викупу земельної ділянки площею 3052 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:017:0255 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування виробничої бази) є розташування на ній об`єкта нерухомого майна - пожежного резервуара. Прокурор зазначав, що до заяви про продаж земельної ділянки площею 3052 м2 гаОСОБА_1 не додав визначених законом документів на підтвердження необхідності використання для обслуговування пожежного резервуара земельної ділянки площею 3052 м2. Земельна ділянка площею 3052 м2 суттєво перевищує площу нерухомості, яка на ній розташована (пожежний резервуар площею 33,6 м2, додаткові відомості: навіс площею - 70 м2, дві залізобетонні огорожі площею основи 193,6 м2 та 47,2 м2). Як зазначав Прокурор, площа забудови становить 104,5 м2, тобто 3,4  % від загальної площі земельної ділянки. Прокурор стверджував, що ці документи відсутні й у технічній документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, код КВЦПЗ - 11.02 в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5610100000:01:017:0236, відповідно до якої сформовано земельну ділянку.

Прокурор у позовній заяві також зазначав, що рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 суперечить вимогам частини 3 статті 66, частинам 1, 2 статті 127, частинам 2-5 статті 128, частині 1 статті 134 Земельного кодексу України, а тому наявні підстави для визнання його незаконним та скасування.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Згідно з рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 позов Прокурора задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на пожежний резервуар, що розташований за адресою: вул. Соборна, 370, м.  Рівне, Рівненська обл., здійснену державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухою О.  М. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №  35065729 від 05.05.2017).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 03.08.2017 №  92, укладений між ПрАТ "Мехбудсервіс" та ОСОБА_1 , про передачу у приватну власність 1/2 (одної другої) частки у праві власності на пожежний резервуар.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.08.2017 №  109, укладений між ПрАТ "Мехбудсервіс" та ОСОБА_1 , про передачу у приватну власність 1/2 (одної другої) частки у праві власності на пожежний резервуар.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на пожежний резервуар, здійснену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк  Т.  В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36459859 від 03.08.2017), припинивши право власності ОСОБА_1 на пожежний резервуар, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частки у праві власності на пожежний резервуар, здійснену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк  Т.  В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №  36482637 від 04.08.2017), припинивши право власності ОСОБА_1 на пожежний резервуар, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 "Про продаж громадянинові ОСОБА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ".

Здійснено розподіл судових витрат.

2.2. Суд першої інстанції, посилаючись на положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, виходив із того, що матеріали справи не містять жодних підтверджуючих документів щодо переходу права власності на об`єкт нерухомості - пожежний резервуар до ПрАТ "Мехбудсервіс", зокрема, відповідних договорів, рішень уповноважених органів, тощо.

Суд першої інстанції зазначив, що ПрАТ "Мехбудсервіс" до відзиву долучило копію договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993, предметом якого є цілісний майновий комплекс на вул. Соборній, 370 у м. Рівному. Відповідно до абзацу 2 пункту 1.1 цього договору майно підприємства включає в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з додатком-1 до цього договору. Проте, як установив суд першої інстанції, вказаний додаток-1, що є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993, ПрАТ "Мехбудсервіс" не надало. Суд першої інстанції також установив, що згідно з умовами договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993 цілісний майновий комплекс знаходився на земельній ділянці площею 4,05 га, тобто на земельній ділянці, яка існувала до здійснення її поділу. При цьому, як зазначив суд першої інстанції, з наданого плану бази Рівненського управління механізації 1971 року неможливо встановити розміщення на ній пожежного резервуара.

Суд першої інстанції встановив, що для державної реєстрації права власності на пожежний резервуар ПрАТ "Мехбудсервіс" подано такі документи: 1)  технічний паспорт від 25.07.2017; 2) Державний акт на право постійного користування землею серії та номер II- РВ № 001621 від 10.09.2001. Проте суд першої інстанції виснував, що технічний паспорт та Державний акт на право постійного користування землею, на підставі яких зареєстровано право власності на пожежний резервуар, не підтверджують право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дають можливості встановити підстави для набуття права ПрАТ "Мехбудсервіс" на вказаний об`єкт нерухомості. Тому суд першої інстанції зазначив, що державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухою О.  М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35065729 від 05.05.2017, щодо об`єкта нерухомого майна - пожежний резервуар за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Соборна, 370 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1240809256101) прийнято незаконно, всупереч встановленому порядку реєстрації, за відсутності всіх необхідних документів. Відтак суд першої інстанції зазначив, що державна реєстрація права власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на зазначений пожежний резервуар, проведена державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухою О.  М. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35065729 від 05.05.2017), підлягає скасуванню в судовому порядку.

Суд першої інстанції, посилаючись на статті 203, 216, 658 Цивільного кодексу України, виснував, що спірні правочини слід визнати недійсними, оскільки право власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на спірний пожежний резервуар, який є предметом договору купівлі-продажу 1/2 частки на пожежний резервуар від 03.08.2017 № 92 та договору купівлі-продажу 1/2 частки на пожежний резервуар від 04.08.2017 №  109, зареєстровано незаконно, тому ПрАТ "Мехбудсервіс" не може бути власником вказаного об`єкта нерухомості та розпоряджатися ним, зокрема відчужувати. Скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на пожежний резервуар та припинення такого права, за висновком суду, є похідними вимогами.

Суд першої інстанції також установив, що спірним рішенням Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 земельну ділянку площею 0,3052 га продано без обов`язкового врахування імперативних вимог частини 3 статті 66 Земельного кодексу України щодо порядку визначення її розміру та наявності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не для експлуатації придбаного пожежного резервуара і використання його за функціональним призначенням, а для розміщення виробничої бази, тобто майна, яке відсутнє на цій земельній ділянці. Тому суд першої інстанції виснував, що рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 "Про продаж громадянинові ОСОБА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 " прийняте з порушенням вимог статей 66, 120, 134 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції також зазначив, що, враховуючи відсутність правових підстав для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та її незаконність, у Рівненської міської ради не було підстав для продажу земельної ділянки поза аукціоном, тобто без дотримання порядку, передбаченого статтями 134, 135 Земельного кодексу України.

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що рішенням Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 порушені права та інтереси держави в особі Рівненської територіальної громади, яка відповідно до статті 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів. Тому суд першої інстанції виснував, що зазначені права та охоронювані законом інтереси підлягають захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 "Про продаж громадянинові ОСОБА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ".

При цьому суд першої інстанції зазначив, що Рівненська міська рада прийняла незаконне рішення та без дотримання визначеного законом порядку продала земельну ділянку комунальної власності, а тому є відповідачем у спірних правовідносинах. Рівненська міська рада як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не може бути позивачем, оскільки чинним законодавством не допускається збіг в одній особі позивача і відповідача. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що в цьому спорі відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, а тому прокурор звернувся до суду як самостійний позивач.

2.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі №  918/437/23 рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 у справі №  918/437/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Прокурора.

2.4. Постановою Верховного Суду від 21.01.2025 у справі №  918/437/23 касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі №  918/437/23 скасовано, справу №  918/437/23 передано на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

2.5. Верховний Суд, скасовуючи постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі №  918/437/23, зазначив про передчасність висновку суду апеляційної інстанції про те, що заявлена Прокурором позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 є неефективною та її задоволення не призведе до відновлення права, яке Прокурор вважає порушеним. Верховний Суд, посилаючись на доводи скаржника, зазначив, що на момент звернення Прокурора до суду з позовом у цій справі (08.05.2023) договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 17.05.2023 не був укладений, а тому рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не вичерпало свою дію на момент звернення з позовом до суду. Верховний Суд також дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції з порушенням положень статей 86, 236, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України не перевірив доводи Прокурора щодо невідповідності рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 вимогам частини 3 статті 66, частин 1, 2 статті 127, частин 2- 5 статті 128, частини 1 статті 134 Земельного кодексу України, які наводив Прокурор у позовній заяві. 

2.6. За результатами нового розгляду постановою Північно-західного апеляційного господарського суду у справі №  918437/23 апеляційні скарги ПрАТ "Мехбудсервіс" та Рівненської міської ради на рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 у справі №  918/437/23 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2.7. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що відповідно до статей 18, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 41, 42, 43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №  1127, технічний паспорт та державний акт на право постійного користування землею, на підставі яких зареєстровано право власності на пожежний резервуар, не підтверджує право власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на об`єкт нерухомості та не дає можливості встановити підстави набуття такого права ПрАТ "Мехбудсервіс". Відтак суд апеляційної інстанції виснував, що ПрАТ "Мехбудсервіс" для державної реєстрації не подало документів або відомостей, які можуть бути підставою для реєстрації права власності на пожежний резервуар, тому державний реєстратор Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетуха О. М. прийняв незаконне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 35065729 від 05.05.2017, щодо об`єкта нерухомого майна - пожежний резервуар. Відтак, за висновком апеляційного суду, державна реєстрація права власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на пожежний резервуар є незаконною та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції, зазначив, що спірні договори купівлі-продажу часток на пожежний резервуар від 03.08.2017 №  92 та 04.08.2017 №  109 підлягають визнанню недійсними з підстав, визначених статтями 203, 215, 658 Цивільного кодексу України, оскільки право власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на пожежний резервуар зареєстровано незаконно, відтак ПрАТ "Мехбудсервіс" не могло розпоряджатися ним, зокрема відчужувати. Тому суд апеляційної інстанції також погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що державна реєстрація права приватної власності ОСОБА_1 на пожежний резервуар, здійснена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т. В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36459859 від 03.08.2017 та № 36482637 від 04.08.2017), підлягає скасуванню, а право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомості - припиненню.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 "Про продаж громадянинові ОСОБА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 " прийнято з порушенням вимог статей 66, 127, 128, 134 Земельного кодексу України, а тому наявні підстави для визнання його незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про те, що строки позовної давності при поданні позову Прокурором не пропущено. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що про факт державної реєстрації права приватної власності на пожежний резервуар Прокурор дізнався під час вивчення на предмет законності рішення Рівненської міської ради №  2072 від 10.02.2022 "Про продаж громадянинові ОСОБА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ". При цьому відповідачами не доведено, що Прокурор міг раніше дізнатися про допущені порушення при внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ПрАТ "Мехбудсервіс", а потім - ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомості. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ПрАТ "Мехбудсервіс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі №  918/437/23 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. ПрАТ "Мехбудсервіс", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, статей 215, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, статті 41 Конституції України, та порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 4, 5, 73, 74, 76- 79, 86, 237, 267, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник посилається на пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Посилаючись на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суди не врахували висновки Верховного Суду:

- щодо застосування статей 2, 5 Господарського процесуального кодексу України, викладені в постанові від 18.09.2024 у справі №  918/1031/23;

- про принцип правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, викладені у постанові від 22.10.2024 у справі №  918/2/24; 

- щодо застосування статей 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, викладені в постановах від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі №  761/26815/17;

- щодо застосування статей 120, 134, 135 Земельного кодексу України, викладені в постановах від 14.01.2025 у справі №  925/1225/20, від 19.01.2022 у справі №  922/461/21, від 03.03.2021 у справі № 910/12366/18, від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 02.04.2025 у справі № 922/3614/21;

- щодо застосування статей 258, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладені в постанові від 13.04.2021 у справі №  308/4214/18. Зокрема, скаржник вважає, що Північно-західний апеляційний господарський суд при розгляді клопотання про долучення до матеріалів справи доказів не врахував того, що висновок експерта судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 250228/1_ЮШ має виключне значення для правильного вирішення справи №  918/437/23, оскільки містить висновки щодо розміру земельної ділянки та щодо можливості виділу вільної від забудови частини спірної земельної ділянки;

- щодо обрання Прокурором неефективного способу захисту, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №  483/448/20, від 05.07.2023 у справі №  912/2797/21, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, від 22.09.2020 у справі №  910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №  904/2470/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21. Зокрема, скаржник вважає, що визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи докази, зокрема, копію договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993, яка, на думку скаржника, є належним та допустимим доказом переходу права власності на пожежний резервуар у складі майнового комплексу у власність ПрАТ "Мехбудсевріс". Скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції внаслідок неналежного дослідження доказів не було з`ясовано і враховано під час розгляду справи ту обставину, що згідно із долученими до матеріалів справи документами на земельній ділянці площею 0,3052 м2, окрім пожежного резервуара, розташована огорожа та навіс, які призначені для забезпечення експлуатації пожежного резервуара та належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, площа забудови земельної ділянки становить 104,5 м2.

3.3. Департамент цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради подав до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких просить задовольнити касаційну скаргу ПрАТ "Мехбудсервіс", рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі №  918/437/23 скасувати в частині задоволення позовних вимог Прокурора про скасування державної реєстрації права власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на пожежний резервуар, що розташований за адресою: вул. Соборна, 370, м. Рівне, Рівненська обл., здійсненої державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухою О. М. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.05.2017 № 35065729), а в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Прокурора. 

Департамент цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради зазначає, що рішення від 05.05.2017 № 35065729 про державну реєстрацію права власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на пожежний резервуар прийняте державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухою О. М. відповідно до вимог чинного законодавства. 

3.4. Прокурор подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ПрАТ "Мехбудсервіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі №  918/437/23 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Прокурор зазначає про необґрунтованість доводів, викладених в касаційній скарзі, та про правильність та законність рішень судів попередніх інстанцій.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що Акціонерному товариству закритого типу "Мехбудсервіс" на підставі рішення Рівненської міської ради народних депутатів від 26.10.2000 року № 339 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-РВ № 001621 на земельну ділянку площею 4,164 га для обслуговування виробничої бази та гуртожитку для малосімейних, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 10.09.2001 за № 329.

4.2. Відповідного до плану зовнішніх меж землекористування вказаного Державного акта земельна ділянка складалася із ділянки № 1 на вул.  Соборній, 370 площею 4,004 га зі змінами в землекористуванні у зв`язку з вилученням частини цієї земельної ділянки площею 3,9375 га та ділянки АДРЕСА_2 площею 0,18 га.

4.3. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором прав на нерухоме майно Репетухою О.  М. Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради на підставі технічного паспорта від 25.07.2017 та Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-РВ № 001621 від 10.09.2001 зареєстровано 05.05.2017 право власності на об`єкт нерухомого майна - пожежний резервуар, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ПрАТ "Мехбудсервіс", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1240809256101.

4.4. Суди попередніх інстанцій також установили, що 03.08.2017 між ПАТ "Мехбудсервіс" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на пожежний резервуар. 03.08.2017 державний реєстратором прав на нерухоме майно Фесюк Т. В. прийнято рішення №36459859 про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на 1/2 частки пожежного резервуара за ОСОБА_1 .

4.5. 04.08.2017 між ПАТ "Мехбудсервіс" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на пожежний резервуар. 04.08.2017 державний реєстратором прав на нерухоме майно Фесюк Т.  В. прийнято рішення №  36482637 про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на 1/2 частки пожежного резервуара за ОСОБА_1 .

4.6. У подальшому ПрАТ "Мехбудсервіс" розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 39  375 м2 на вул. Соборній, 370 у м. Рівному з присвоєнням їй кадастрового номера 5610100000:01:017:0236, яка затверджена рішенням Рівненської міської ради від 06.02.2020 № 7173, та зареєструвало 24.02.2020 право постійного користування земельною ділянкою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2040703656101.

4.7. Згідно з рішенням Рівненської міської ради від 29.10.2020 № 8212 Рівненська міська рада надала згоду ПрАТ "Мехбудсервіс" на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:017:0236 на земельну ділянку № 1 площею 3 052 м2 та земельну ділянку № 2 площею 36 323 м2.

4.8. На виконання рішення Рівненської міської ради від 29.10.2020 №  8212 ПрАТ "Мехбудсервіс" розробило технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, код КВЦПЗ - 11.02, ПрАТ "Мехбудсервіс" у м. Рівному на вул. Соборній, 370, кадастровий номер земельної ділянки 5610100000:01:017:0236, яка містить план земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:017:0255 площею 0,3052 га.

4.9. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:017:0255 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2354047556101) зареєстровано 06.05.2021 право комунальної власності за Рівненською міською радою, 24.02.2020 - право постійного користування за ПрАТ "Мехбудсервіс" (номер запису про інше речове право 41854566).

4.10. ПрАТ "Мехбудсервіс" подало 01.06.2021 заяву про добровільну відмову від права постійного користування на земельну ділянку загальною площею 0,3035 га з кадастровим номером 5610100000:01:017:0255.

4.11. Відповідно до рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 вирішено продати Муляренку А.  О. у власність шляхом викупу земельну ділянку площею 3052 м2 з кадастровим номером 5610100000:01:017:0255 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування виробничої бази) як власникові розташованого на цій земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, за умови погодження експертної грошової оцінки цієї ділянки контрольною комісією з продажу земельних ділянок, створеною згідно з рішенням Рівненської міської ради від 25.07.2002 №  74 (зі змінами та доповненнями).

4.12. Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзивах доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора в інтересах держави про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про продаж земельної ділянки.

Прокурор у позовній заяві зазначав, що для державної реєстрації права власності на пожежний резервуар не подано жодних документів, які відповідають вимогам Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, тому право власності за ПрАТ "Мехбудсервіс" на цей пожежний резервуар зареєстровано безпідставно. За твердженням Прокурора, ПрАТ "Мехбудсервіс" не могло відчужувати пожежний резервуар, тому спірні договори купівлі-продажу пожежного резервуара суперечать статті 658 Цивільного кодексу України, відтак підлягають визнанню недійсними на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Прокурор посилався на те, що рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 суперечить вимогам частини 3 статті 66, частинам 1, 2 статті 127, частинам 2- 5 статті 128, частині 1 статті 134 Земельного кодексу України, тому його слід скасувати.

5.4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, розглянувши цю справу, визнав обґрунтованими позовні вимоги Прокурора та їх задовольнив.

5.5. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, ПрАТ "Мехбудсервіс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

ПрАТ "Мехбудсервіс", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, статей 215, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, статті 41 Конституції України, та порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 4, 5, 73, 74, 76- 798, 86, 237, 267, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.6. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.7. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки Верховного Суду:

- щодо застосування статей 2, 5 Господарського процесуального кодексу України, викладені в постанові від 18.09.2024 у справі №  918/1031/23;

- щодо правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, викладені в постанові від 22.10.2024 у справі №  918/2/24; 

- щодо застосування статей 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, викладені в постановах від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі №  761/26815/17;

- щодо застосування статей 120, 134, 135 Земельного кодексу України, викладені в постановах від 14.01.2025 у справі №  925/1225/20, від 19.01.2022 у справі №  922/461/21, від 03.03.2021 у справі № 910/12366/18, від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 02.04.2025 у справі №  922/3614/21; 

- щодо застосування статей 258, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладені в постанові від 13.04.2021 у справі №  308/4214/18. Зокрема, скаржник вважає, що Північно-західний апеляційний господарський суд при розгляді клопотання про долучення до матеріалів справи доказів не врахував того, що висновок експерта судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи має виключне значення для правильного вирішення справи №  918/437/23, оскільки містить висновки щодо розміру земельної ділянки та щодо можливості виділу вільної від забудови частини спірної земельної ділянки;

- щодо обрання Прокурором неефективного способу захисту, викладені в постановах від 28.09.2022 у справі №  483/448/20, від 05.07.2023 у справі №  912/2797/21, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, від 22.09.2020 у справі №  910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №  910/2861/18, від 20.06.2023 у справі №  904/2470/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21. Зокрема, скаржник вважає, що визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту.

5.8. Дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд установив, що в постанові Верховного Суду від 18.09.2024 у справі №  918/1031/23, на яку посилається скаржник, зазначено про те, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених обставин. 

Колегія суддів зазначає, що предметом позову у справі № 918/1031/23 були вимоги прокурора до міської ради та районної ради про визнання незаконним рішення районної ради щодо включення в межі населеного пункту земельної ділянки, яка перебувала в постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства, про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок, про витребування у міської ради на користь держави земельних ділянок та про зобов`язання міської ради повернути державі частину земельної ділянки. За результатами розгляду позову прокурора у справі №  918/1031/23 на підставі встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції задовольнив позов прокурора частково та витребував у міської ради на користь держави земельні ділянки, а також зобов`язав міську раду повернути спірну земельну ділянку. При цьому Верховний Суд, залишаючи без змін постанову апеляційного господарського суду, зазначив, зокрема, що суд апеляційної інстанції встановив факт відсутності порушеного майнового права позивача в частині вирішення спору щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення районної ради, оскільки факт вибуття спірної земельної ділянки з державної власності на підставі спірного рішення районної ради не відбувся. 

Колегія суддів зазначає, що у справі №  918/437/23, яка розглядається, спірне рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 про продаж ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не було реалізоване на момент звернення Прокурора з позовом, оскільки Прокурор звернувся з позовом до суду 08.05.2025. Водночас, як зазначає скаржник, на виконання спірного рішення Рівненської міської ради 17.05.2023 був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки між Муляренком А. О. та Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради. Відтак лише після подання Прокурором позову у цій справі спірне рішення спричинило правові наслідки. Тому суд апеляційної інстанції правильно виснував, що нескасований (не визнаний недійсним) акт породжує негативні правові наслідки, на які вплинула реалізація незаконного акта, а тому оскарження рішення суб`єкта владних повноважень за умови його невідповідності закону спрямоване на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес, як зазначив суд апеляційної інстанції, порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення), тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення згаданого інтересу. 

За встановленими обставинами у справі №  918/437/23, що розглядається, спірне рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 прийняте всупереч вимогам закону. Тому суди, задовольняючи позов Прокурора, виходили з того, що цим рішенням порушені права та інтереси держави в особі Рівненської територіальної громади, яка відповідно до статті 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів. Крім того, спірне рішення, за висновком апеляційного суду, не є вираженням волі територіальної громади міста Рівного та не відповідає її інтересам.

Відтак у справі №  918/437/23 суди, задовольняючи вимогу Прокурора про визнання незаконним і скасування рішення Рівненської міської ради про продаж у приватну власність спірної земельної ділянки, дійшли обґрунтованого висновку, що ця вимога є належним та ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади Рівненської міської ради, який захищає її інтереси у сфері ефективного використання земельних ресурсів із максимально вигідним економічним результатом.

Отже, доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду щодо застосування статей 2, 5 Господарського процесуального кодексу України, викладеного в постанові від 18.09.2024 у справі №  918/1031/23, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновку, на який посилається скаржник.

5.9. Крім того, в цьому випадку безпідставними є доводи скаржника про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, щодо неефективності такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, а також доводи про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №  910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №  916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 20.06.2023 у справі №  904/2470/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21, відповідно до яких застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, оскільки рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 про продаж ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не було реалізоване на момент звернення Прокурора з позовом до суду. 

5.10. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що за встановлених судами обставин відсутні інтереси держави чи будь-які інші інтереси, порушені укладенням спірних договорів купівлі-продажу часток пожежного резервуара, а також державною реєстрацією права власності на пожежний резервувар за ОСОБА_1 . Крім того, на думку скаржника, державна реєстрація права власності на пожежний резервуар за ТОВ "Мехбудсервіс" не призвела до вибуття земельної ділянки з комунальної власності, тому не порушує прав та інтересів територіальної громади. Відтак, на думку скаржника, позовні вимоги Прокурора про визнання недійсними правочинів та про скасування державної реєстрації права власності на пожежний резервувар заявлені безпідставно, за відсутності обґрунтування Прокурором порушення прав та інтересів держави. Тому скаржник вважає, що зазначені вимоги Прокурора не підлягають задоволенню. При цьому скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, викладеного в постанові від 22.10.2024 у справі №  918/2/24, а також висновки щодо застосування статей 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, викладені в постановах від 05.09.2019 у справі №  638/2304/17, від 27.01.2020 у справі №  761/26815/17. 

5.11. Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 22.10.2024 у справі №  918/2/24, про те, що "доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є частково обґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій не встановили наявності всіх трьох критеріїв для оцінки відповідності втручання держави у право власності відповідача на спірну земельну ділянку. Зокрема, суди не встановили, чи є таке втручання законним, чи відповідає суспільним інтересам та чи є пропорційним переслідуваним цілям одночасно".

5.12. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №  638/2304/17, на яку посилається скаржник, сформульовано висновок про те, що "недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати, а ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

5.13. У постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №  761/26815/17, на яку посилається скаржник, сформульовано такий висновок:

"Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Тлумачення статей 15, 16 ЦК України свідчить, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

5.14. Колегія суддів установила, що у справі №  918/2/24 предметом позову були вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади. Висновок у зазначеній справі, на який посилається скаржник, стосується зокрема, критеріїв оцінки відповідності втручання держави у право власності відповідача на земельну ділянку, яку він набув на підставі спірного договору.

У справі № 638/2304/17 Верховний Суд зазначив, що особа, яка подавала апеляційну та касаційну скаргу - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, не була стороною спірного договору дарування і не перебувала із сторонами у цивільних правовідносинах, визнання договору дійсним не є предметом позову у справі № 638/2304/17. Тому Верховний Суд виснував, що у такої особи не виникло право на оскарження ухваленого у ній рішення.

Колегія суддів установила, що у справі № 761/26815/17 предметом позову були вимоги про скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку про збільшення тарифу на послуги з утримання і обслуговування будинку для власників нежитлових приміщень.

Натомість у справі № 918/437/23, що розглядається, предметом позову є вимоги Прокурора, зокрема, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 03.08.2017 №  92 та від 04.08.2017 №  109 і про скасування державної реєстрації права власності за ТОВ "Мехбудсервіс" та за ОСОБА_1 на пожежний резервуар, який є предметом спірних правочинів. 

Суд апеляційної інстанції, зазначаючи про обґрунтованість позовних вимог Прокурора у цій частині, врахував висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №  916/1608/18, відповідно до яких знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції, посилаючись на статті 203, 216, 658 Цивільного кодексу України, зазначив, що спірні правочини підлягають визнанню недійсними, оскільки право власності ПрАТ "Мехбудсервіс" на спірний пожежний резервуар, який є предметом договору купівлі-продажу 1/2 частки на пожежний резервуар від 03.08.2017 № 92 та договору купівлі-продажу 1/2 частки на пожежний резервуар від 04.08.2017 №  109, зареєстровано незаконно, тому ПрАТ "Мехбудсервіс" не може бути власником вказаного об`єкта нерухомості та розпоряджатися ним, зокрема відчужувати. 

Ураховуючи незаконність державної реєстрації права власності на пожежний резервуар як за ПрАТ "Мехбудсервіс", так і за ОСОБА_1 , яка в подальшому зумовила прийняття органом місцевого самоврядування рішення про продаж спірної земельної ділянки, доводи скаржника про те, що позовні вимоги Прокурора про визнання недійсним правочинів та скасування державної реєстрації прав на пожежний резервуар заявлено не з метою захисту порушених прав та інтересів держави в особі територіальної громади м. Рівного, є безпідставними. Незаконна реєстрація об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності істотно обмежує повноваження власника землі на розпорядження цією земельною ділянкою. Відтак аргументи скаржника про те, що державна реєстрація права власності на пожежний резервуар за ТОВ "Мехбудсервіс" не призвела до вибуття земельної ділянки з комунальної власності, тому не порушує прав та інтересів територіальної громади є помилковими.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій не суперечать наведеним висновкам Верховного Суду щодо застосування статей 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, викладеним у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі №  761/26815/17. Доводи скаржника про неврахування судами попередніх висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.10.2024 у справі №  918/2/24, є також необґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій установили порушення прав територіальної громади проведенням незаконної державної реєстрації права власності на пожежний резервуар за ТОВ "Мехбудсервіс", відтак судові рішення не суперечать статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

5.15. Скаржник у касаційній скарзі посилається на необґрунтування Прокурором в позовній заяві невідповідності площі земельної ділянки та площі пожежного резервуара, розташованого на її поверхні. На думку скаржника, аргументи Прокурора зводиться до математичного порівняння і не містять належного обґрунтування. Скаржник також зазначає, що Прокурор не заявляв клопотання про проведення відповідної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи для з`ясування необхідної для обслуговування нерухомого майна площі земельної ділянки, не долучив висновок експерта. Відтак, на думку скаржника, суди апеляційної та першої інстанцій застосували статті 120, 134, 135 Земельного кодексу України без урахування висновків щодо застосування цих норм в подібних правовідносинах, викладених у постановах від 14.01.2025 у справі №  925/1225/20, від 19.01.2022 у справі №  922/461/21, від 03.03.2021 у справі № 910/12366/18, від 30.03.2021 у справі №  922/1323/20, від 02.04.2025 у справі №  922/3614/21.

5.16. Колегія суддів установила, що Верховний Суд у постановах від 14.01.2025 у справі №  925/1225/20, від 03.03.2021 у справі №  910/12366/18, від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 19.01.2022 у справі № 922/461/21, на які посилається скаржник, сформулював такий висновок:

"Верховний Суд зауважує, що ключову роль у питанні раціонального (чи не раціонального) використання земельної ділянки відіграє проєкт землеустрою (технічна документація із землеустрою), за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки. Так, в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та багатьох інших чинників, площа (та, зокрема, і "геометричні розміри") земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться. При поданні позову з підстав (надмірність площі земельної ділянки порівняно з площею розташованої на ній нежитлової будівлі), на що посилався у тому числі прокурор у цій справі, слід враховувати, що одним із можливих способів доказування, крім експертизи, є саме обставини наявності недоліків або неточностей у розробленому проєкті землеустрою чи той факт, що проєкт землеустрою не відповідає вимогам закону або є необґрунтованим. Сама по собі констатація факту того, що площа відведеної земельної ділянки є більшою у математичному порівнянні з площею нерухомості, без обґрунтування належними та допустимими доказами, не може вважатися належним обґрунтуванням позову та не дає підстав для його задоволення". 

5.17. Скаржник також зазначає, що в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20 сформульовано висновок щодо компетенції органів державної влади та органів місцевого самоврядування у питаннях щодо визначення розміру земельних ділянок, необхідних для обслуговування об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, зокрема:

"Доведення обставин, пов`язаних з обґрунтованістю землевпорядної документації, у тому числі щодо розміру земельної ділянки, покладається на сторони у судовому процесі. При цьому відповідно до загальних засад господарського судочинства, врегульованих статтями 2, 13, 14, 74, 86, 237 ГПК України, позивач у справах зазначеної категорії повинен довести належними доказами, зокрема, але не виключно експертним висновком, ту обставину, що неналежними доказами є розроблений на замовлення відповідача проект землеустрою чи технічна документація із землеустрою, в яких власне і визначається конкретна площа земельної ділянки, необхідна орендарю для експлуатації та функціонування належної йому будівлі (ведення господарської діяльності). При цьому оцінка зазначених доказів повинна здійснюватися судами з дотриманням стандартів доказування, передбачених ГПК України щодо їх належності, допустимості, обґрунтованості та вірогідності.

Таким чином, сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для визнання такої передачі землі незаконною та задоволення відповідного позову. У зв`язку з цим, оскаржуючи законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, саме позивач повинен належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна, що відповідає принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у статті 14 ГПК України".

Колегія суддів установила, що подібний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 922/3614/21.

5.18. У справі, що розглядається, суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, зазначив про факт неспівмірності виділеної земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомості (пожежного резервуара). При цьому суд першої інстанції установив, що оспорюваним рішенням Рівненської міської ради від 10.02.2022 №  2072 земельну ділянку площею 0,3052 га продано без обов`язкового врахування імперативних вимог частини 3 статті 66 Земельного кодексу України щодо порядку визначення її розміру та наявності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не для експлуатації придбаного пожежного резервуара і використання його за функціональним призначенням, а для розміщення виробничої бази, тобто майна, яке відсутнє на цій земельній ділянці.

Суд апеляційної інстанції, погодився з висновками суду першої інстанції і виснував, що наявність у ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості загальною площею 33,6 м2, який розташований на спірній земельній ділянці, надавало ОСОБА_1 право набути право власності на неконкурентних засадах лише на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, для його експлуатації та обслуговування. Натомість, як зазначив суд апеляційної інстанції, право власності на земельну ділянку, вільну від забудови, ОСОБА_1 міг отримати лише на конкурентних засадах. 

5.19. Отже, суди попередніх інстанцій, ураховуючи докази, подані сторонами, виходили з того, що формування земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:017:0255, на якій знаходиться пожежний резервуар, що перебуває у власності ОСОБА_1 з 2017 року, - здійснено у 2021 році за заявою ПАТ "Мехбудсервіс" шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5610100000:01:017:0236 та відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-РВ №001621 із цільовим призначенням для обслуговування виробничої бази та гуртожитку для малосімейних. Водночас, як зазначив суд апеляційної інстанції, сторонами не спростовано, що відповідно до інформації Рівненської міської ради, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо продажу ОСОБА_1 земельної ділянки для обслуговування пожежного резервуара не приймалося.

Такі висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.01.2025 у справі №  925/1225/20, від 03.03.2021 у справі №  910/12366/18, від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 19.01.2022 у справі №  922/461/21, на які посилається скаржник. 

5.20. Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №  922/3614/21, є необґрунтованими. Скаржник у касаційній скарзі, замість висновку щодо застосування норм права, посилається на висновок Верховного Суду за результатами касаційного перегляду справи № 922/3614/21. Водночас колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №  922/3614/21 викладено висновок про те, що при оскарженні законності передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно із площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, на позивача покладається обов`язок доведення належними і допустимими доказами обставин щодо розміру земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на земельній ділянці майна. Натомість у справі, яка розглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Прокурора про визнання незаконним рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072, виходив із того, що цим рішенням земельну ділянку продано без обов`язкового врахування імперативних вимог частини 3 статті 66 Земельного кодексу України щодо порядку визначення її розміру та наявності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не для експлуатації придбаного пожежного резервуара і використання його за функціональним призначенням, а для розміщення виробничої бази, тобто майна, яке відсутнє на цій земельній ділянці. Тому суд першої інстанції виснував, що рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072 "Про продаж громадянинові ОСОБА_1 земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 " прийняте з порушенням вимог статей 66, 120, 134 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.

Оскільки у справі, що розглядається, мотиви оспорення рішення Рівненської міської ради від 10.02.2022 № 2072, інші, ніж у справі № 922/3614/21, тому висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №  922/3614/21. 

5.21. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що Північно-західний апеляційний господарський суд при розгляді клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи доказів не врахував того, що висновок експерта судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи має виключне значення для правильного вирішення справи №  918/437/23, оскільки містить висновки щодо розміру земельної ділянки та щодо можливості виділу вільної від забудови частини спірної земельної ділянки. При цьому скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування статей 258, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладені в постанові від 13.04.2021 у справі №  308/4214/18. 

5.22. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №  308/4214/18 сформульовано висновок про те, що, "вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані в строк, суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи".

5.23. Колегія суддів зазначає, що за змістом частин 3, 8 статті 80 та частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України відповідач повинен подати суду відповідні докази разом із поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

5.24. У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що 28.03.2025 ОСОБА_1 подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому просив поновити йому строк на подання доказів, долучити до матеріалів справи висновок експерта №  250228/1-ЮШ від 18.03.2025 та врахувати його зміст при ухваленні рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що клопотання про долучення доказів подано вже після відкриття апеляційного провадження після направлення справи на новий апеляційний розгляд, тобто докази не подавалися до суду першої інстанції, про існування таких доказів не повідомлялось. Крім того суд апеляційної інстанції виснував, що наданий ОСОБА_1 висновок експерта №250228/1-ЮШ складено 18.03.2025 - після винесення Господарським судом Рівненської області рішення у справі №  918/437/23, тому дійшов висновку, що такі докази не можуть бути враховані апеляційним господарським судом як докази у справі. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що така обставина, як відсутність доказів на момент розгляду спору судом першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.

5.25. Колегія суддів зазначає, що, враховуючи принцип процесуальної рівноправності сторін, згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні клопотання на стадії апеляційного провадження про прийняття доказу, наданого ОСОБА_1 , зокрема, висновку експерта №  250228/1-ЮШ, який складено 18.03.2025,. 

5.26. Зважаючи на викладене, доводи скаржника, які стали підставами для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися. 

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.27. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи докази, зокрема, копію договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993, яка, на думку скаржника, є належним та допустимим доказом переходу права власності на пожежний резервуар у складі майнового комплексу у власність ПАТ "Мехбудсевріс". На думку скаржника, судом апеляційної інстанції внаслідок неналежного дослідження доказів не було з`ясовано і враховано під час розгляду справи обставину про те, що згідно із долученими до матеріалів справи документами на земельній ділянці площею 0,3052 м2, окрім пожежного резервуара, розташована огорожа та навіс, які призначені для забезпечення експлуатації пожежного резервуара та належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, площа забудови земельної ділянки становить 104,5 м2.

5.28. Розглянувши наведені доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.29. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.30. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення в сукупності з належним обґрунтуванням скаржником наведених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.31. Крім того, колегія суддів зазначає, що, за змістом рішення суду першої інстанції, місцевий господарський суд надав правову оцінку копії договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993, долученого ПАТ "Мехбудсервіс" до відзиву. Суд першої інстанції зазначив, що предметом договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993 є цілісний майновий комплекс на вул. Соборній, 370 у м. Рівному. Відповідно до абзацу 2 пункту 1.1 цього договору майно підприємства включає в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з додатком-1 до цього договору. Проте, як установив суд першої інстанції, додаток-1, що є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу державного майна від 18.06.1993, ПАТ "Мехбудсервіс" не надало.

5.32. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.33. Крім того, колегія суддів зазначає, що підставою для скасування судових рішень може бути не будь-яке процесуальне порушення, допущене судами попередніх інстанцій, а лише порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у випадках, передбачених, зокрема, частиною 3 статті 300 Господарського процесуального кодексу України. Водночас таких процесуальних порушень скаржник у касаційній скарзі не наводить, а Верховний Суд таких порушень не встановив.

5.34. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

5.35. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України. 

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

6.3. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6.5. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень немає.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Мехбудсервіс" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та рішення Господарського суду Рівненської області від 31.07.2023 у справі №  918/437/23 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                    Н. О. Багай

Судді                                                                                                         Т. Б. Дроботова 

 Ю. Я. Чумак