ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  925/585/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Вронська Г.О., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:
позивача - Русавський Р.С.,
відповідача - Дев`ятка О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Чирви Надії Віталіївни"

на рішення Господарського суду Черкаської області
у складі судді Зарічанської З.В.
від 10.10.2024 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., Руденко М.А.
від 17.03.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт"
до Селянського (фермерського) господарства "Чирви Надії Віталіївни"
про стягнення 1 598 701,72 грн.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/1047 від 04.06.2025 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 925/585/24 у зв`язку з відпусткою судді Баранця О.М.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 для розгляду справи № 925/585/24 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н.М., судді: Вронська Г.О., Кондратова І.Д.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства "Чирви Надії Віталіївни" про стягнення 1 167 371,93 грн заборгованості; 184 855,79 грн плати за користування товарним кредитом; 246 474,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням зобов`язань за договором № АЕ-2115-2604/23 від 26.04.2023 в частині оплати поставленого товару на загальну суму 1 167 371,93 грн, та порушень зобов`язань, передбачених Угодою про врегулювання заборгованості від 20.11.2023.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

26 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" (надалі - Постачальник) та Селянським (фермерським) господарством "Чирви Надії Віталіївни" (надалі - Покупець) укладено договір поставки № АЕ-2115-2604/23 (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язався поставляти і передавати у власність Покупця товар (партію товару), а Покупець зобов`язався приймати та оплачувати товар в порядку та на умовах, визначених Договором та додатками до нього.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 Договору товаром є насіння та/або засоби захисту рослин, а також інший асортимент, який буде визначатися в додатках - Специфікаціях до Договору. Кількість, одиниці виміру, асортимент, упаковка, ціна, вартість товару (партії товару), що поставлятиметься Постачальником на адресу Покупця, умови його поставки, прийняття та оплати визначаються у додатках - Специфікаціях на кожну партію товару, що є невід`ємними частинами Договору. 

Пунктами 2.1-2.3 Договору передбачено, що ціни товарів визначаються у додатках-Специфікаціях. Ціна товарів включає вартість тари, пакування й маркування, а також податок на додану вартість, що нараховується згідно з законодавством України. Загальна орієнтовна ціна Договору залишається відкритою, а остаточна сума Договору складає суму всіх видаткових накладних, на підставі яких здійснюється поставка товару за Договором окремими партіями, та визначається виходячи із встановлених цін на товар. Конкретні ціни за одиницю виміру товару, що визначені у додатках - Специфікаціях, видаткових накладних, рахунку-фактурі, встановлені сторонами виключно для Договору, не поширюються на інші договори, що укладені або будуть укладені між сторонами, і не можуть розглядатися у якості доказу усталеної практики визначення цін у договірних відносинах між сторонами. 

Відповідно до пункту 3.1 Договору основні умови оплати товару (форма, розміри та строки оплати) визначаються додатками-Специфікаціями до Договору з урахуванням положень, визначених цим розділом Договору, та можуть передбачати як повну або часткову передплату за партію товару грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника до фактичного відвантаження товару, так і оплату за партію товару грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника після фактичного відвантаження товару, що зазначається у додатках-Специфікаціях.

Згідно з пунктом 3.2 Договору зобов`язання з оплати грошовими коштами шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника вважатимуться виконаними Покупцем належним чином в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. При цьому призначення платежу у банківському переказі, крім обов`язкових реквізитів, має містити посилання на рахунок-фактуру та реквізити Договору (номер та дату). 

Товар, що постачається Постачальником протягом дії Договору, замовляється та оплачується Покупцем та відвантажується Постачальником партіями відповідно до підписаних додатків-Специфікацій, або їх частинами (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.2 Договору для отримання товару Покупець повинен надіслати Постачальнику замовлення на поставку поштою, факсимільним зв`язком чи по електронній пошті. Номенклатура товарів, їх кількість та періодичність замовлень визначаються Покупцем самостійно, якщо інше не передбачене спеціальними домовленостями сторін (зокрема заздалегідь погодженим сторонами планом поставок). 

Згідно з пунктом 4.3 Договору Постачальник розглядає замовлення Покупця протягом робочого дня отримання та повідомляє Покупця про можливість чи неможливість відпуску замовленої партії товару в звичайні строки, відведені для поставки товару, дату можливої поставки (відпуску зі складу Постачальника) або причини неможливості продажу. Повідомлення про неможливість продажу здійснюється у формі та засобами зв`язку, якими було надіслано замовлення Покупцем. 

У пункті 4.4 Договору сторони погодили, що після підтвердження замовлення та підписання сторонами Специфікації Постачальник, на вимогу Покупця, зобов`язаний виставити Покупцеві рахунок на попередню оплату партії товару згідно з умовами відповідного додатку-Специфікації, а Покупець зобов`язаний оплатити цей рахунок та отримати партію товару у погоджені сторонами терміни. У випадку нездійснення попередньої оплати чи неотримання товару Покупцем у такі строки, домовленість сторін про поставку такої партії товару вважатиметься розірваною, а виставлений рахунок недійсним, якщо сторони не досягнуть домовленості про інші строки поставки товару або повернення попередньої оплати. 

Відповідно до пункту 4.5 Договору зобов`язання Постачальника з поставки товару Покупцю вважається виконаним, а право власності на товар переходить до Покупця з моменту передачі йому товару та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на цей товар. 

Згідно з пунктом 5.1 Договору приймання товару Покупцем за кількістю підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною. Після приймання товару за кількістю, претензії Покупця щодо кількості, пакування (крім претензій щодо нестачі товару всередині упаковки або тари) чи зовнішнього вигляду товару не приймаються.

Пунктами 5.2, 5.3 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується після прийняття товару (партії товарів) підписати видаткову накладну та передати її Постачальнику, та або направити засобами поштового зв`язку на адресу Постачальника не пізніше 2 банківських днів. У разі порушення пункту 5.2 Договору чи не направлення видаткових накладних на поштову адресу Постачальника на його вимогу, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 5% від суми поставленого товару, яка буде зазначена в неповернутих видаткових накладних. 

Відповідно до пунктів 5.4, 5.5 Договору сторони визнають, що доказами поставки товару (партії товарів) можуть бути: реєстрація Постачальником податкової накладної в ЄДРПНВ, якщо така накладна реєструється по факту поставки; відображення відповідної поставки у податковому обліку Покупця; інші документи. В усіх інших питаннях приймання товарів та виставлення претензій сторони керуються чинним законодавством України. 

Згідно з пунктом 6.2.1 Договору Постачальник гарантує, що товар на дату його поставки Покупцю відповідатиме назві, асортименту та кількості відповідно до додатку-Специфікації або окремого замовлення Покупця. 

У розділі 7 Договору сторони визначили їх відповідальність, зокрема: за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, визначену Договором та/або чинним законодавством України (пункт 7.1 Договору); при порушенні строків оплати поставленого товару, які визначені додатками-Специфікаціями, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочки, від вартості несплаченого товару, за кожен день прострочки платежів (пункт 7.2 Договору); у разі порушення строків оплати поставленого товару, які визначені додатками-Специфікаціями понад 30 календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 10% від вартості поставленого та несплаченого товару (пункт 7.3 Договору); сплата будь-якої неустойки (штрафу, пені), передбаченої Договором, не звільняє Покупця від виконання своїх зобов`язань за Договором і не позбавляє Постачальника права на інші засоби захисту своїх інтересів відповідно до чинного законодавства України (пункт 7.6 Договору); нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором здійснюється без обмежень строку нарахування та припиняється в день виконання стороною відповідного зобов`язання. Сторони домовились, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором становить 3 роки (пункт 7.7 Договору).

Відповідно до пункту 12.1 Договору він набуває чинності з моменту його підписання та завірення печатками сторін і діє до 31.12.2023.

У подальшому до Договору було укладено додатки-Специфікації, у яких сторонами визначено, зокрема, товар (найменування), його кількість, вартість, та порядок розрахунків за нього.

Так, у додатку-Специфікації № 1 від 26.04.2023 погоджено про поставку «Клінік в.р., 20 л», кількістю 2 000 л на загальну суму 493  752,00 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 148 125,60 грн сплачується Покупцем до 29.04.2023, 70% від вартості товару, що становить 345 626,40 грн сплачується Покупцем до 15.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 2 від 07.06.2023 погоджено про поставку «Альфа-Дикамба, 5л», кількістю 340 л на загальну суму 228 598,32 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 68 579,50 грн сплачується Покупцем до 16.06.2023, 70% від вартості товару, що становить 160 018,82 грн сплачується Покупцем до 15.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 3 від 08.06.2023 погоджено про поставку «Клінік в.р., 20 л», кількістю 300 л на загальну суму 75 790,80 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 22  737,24 грн сплачується Покупцем до 11.06.2023, 70% від вартості товару, що становить 53 053,56 грн сплачується Покупцем до 15.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 4 від 14.06.2023 погоджено про поставку «Естет 905, к.е., 20л», кількістю 20 л на загальну суму 10 823,28 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 3 246,98 грн сплачується Покупцем до 20.06.2023, 70% від вартості товару, що становить 7 576,30 грн сплачується Покупцем до 20.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 5 від 19.06.2023 погоджено про поставку «Астрал. МД (5л)», кількістю 360 л на загальну суму 237 258,72 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 71 177,62 грн сплачується Покупцем до 22.06.2023, 70% від вартості товару, що становить 166 081,10 грн сплачується Покупцем до 20.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 6 від 21.06.2023 погоджено про поставку «Астрал Комбі, 2*5 л (АСТРАЛ) + 2*5 л (КІДЕКА)», кількістю 5 шт на загальну суму 66 789,78 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 20 036,93 грн сплачується Покупцем до 24.06.2023, 70% від вартості товару, що становить 46 752,85 грн сплачується Покупцем до 20.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 7 від 06.07.2023 погоджено про поставку «Астрал Комбі, 2*5 л (АСТРАЛ) + 2*5 л (КІДЕКА)» у кількості 19 шт, «Естет 905, к.е., 20л» у кількості 20 л, «Зеагран 350, СЕ, 5л» у кількості 115 л, на загальну суму 358 203,62 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 107 461,09 грн сплачується Покупцем до 09.07.2023, 70% від вартості товару, що становить 250 742,53 грн сплачується Покупцем до 15.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 8 від 07.07.2023 погоджено про поставку «Кідека Про Макс, 5л (ЗЕАГРАН 350) + 5л (АСТРАЛ) + 5л (КІДЕКА)» кількістю 22 шт на загальну суму 243 181,22 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 72 954,37 грн сплачується Покупцем до 10.07.2023, 70% від вартості товару, що становить 170 226,85 грн сплачується Покупцем до 15.10.2023;

- у додатку-Специфікації № 9 від 11.07.2023 погоджено про поставку «Астрал. МД (5л)» кількістю 70 л на загальну суму 46 133,64 грн з ПДВ. Оплата здійснюється у наступному порядку: 30% від вартості товару, що становить 13 840,09 грн сплачується Покупцем до 14.07.2023, 70% від вартості товару що становить 32 293,55 грн сплачується Покупцем до 15.10.2023.

На виконання умов Договору та додатків-Специфікацій Постачальник поставив Покупцю товар, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: № 4603 від 23.05.2023 про поставку «Клінік в.р., 20 л» у кількості 1 000 л на загальну суму 246  876,00 грн з ПДВ; № 5111 від 01.06.2023 про поставку «Клінік в.р., 20 л» у кількості 500 л на загальну суму 123  438,00 грн з ПДВ; № 5424 від 07.06.2023 про поставку «Клінік в.р., 20 л» у кількості 500 л на загальну суму 123  438,00 грн з ПДВ; № 5664 від 13.06.2023 про поставку «Клінік в.р, 20 л» у кількості 300 л на загальну суму 75 790,80 грн з ПДВ; № 5898 від 19.06.2023 про поставку «Альфа-Дикамба, 5л» у кількості 115 л на загальну суму 77 302,02 грн з ПДВ; № 5899 від 19.06.2023 про поставку «Естет 905, к.е., 20л» у кількості 20 л на загальну суму 10 823,28 грн з ПДВ; № 6018 від 20.06.2023 про поставку «Альфа-Дикамба, 5л» у кількості 225 л на загальну суму 151 278,30 грн з ПДВ; № 6190 від 26.06.2023 про поставку «Астрал Комбі, 2*5 л (АСТРАЛ) + 2*5 л (КІДЕКА)» у кількості 5 шт на загальну суму 66 789,78 грн з ПДВ; № 6196 від 26.06.2023 про поставку «Астрал. МД (5л)» у кількості 360 л на загальну суму 237 258,72 грн з ПДВ; № 6535 від 10.07.2023 про поставку «Астрал Комбі, 2*5 л (АСТРАЛ) + 2*5 л (КІДЕКА)» у кількості 19 шт, «Естет 905, к.е., 20л» у кількості 20 л, «Зеагран 350, СЕ, 5л» у кількості 115 л на загальну суму 358 203,62 грн з ПДВ; № 6659 від 17.07.2023 про поставку «Астрал. МД (5л)» у кількості 70 л на загальну суму 46 133,64 грн з ПДВ; № 6682 від 18.07.2023 про поставку «Кідека Про Макс, 5л (ЗЕАГРАН 350) + 5 л (КІДЕКА)» у кількості 22 шт на загальну суму 243 181,22 грн з ПДВ. 

Покупець частково оплатив поставлений товар за Договором, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, зокрема:

- за додатком-Специфікацією № 1: 05.05.2023 - 10  000,00 грн; 12.05.2023 - 40  000,00 грн; 25.05.2023 - 51  000,00 грн; 29.05.2023 - 15  000,00 грн; 29.05.2023 - 18 125,60 грн; 07.03.2024 - 40  000,00 грн; 20.03.2024 - 25  000,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 1 становить 294 626,40 грн (493 752 - 199 125,60). При цьому за додатком-Специфікацією № 1 позивач заявив до стягнення з відповідача 280 626,40 грн;

- за додатком-Специфікацією № 2: 15.06.2023 - 50  000,00 грн; 16.06.2023 - 18 579,50,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 2 становить 160 018,82 грн (228 598,32 - 68 579,50);

- за додатком-Специфікацією № 3: 08.06.2023 - 22 737,27 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 3 становить 53 053,53 грн (75 790,80 - 22 737,27);

- за додатком-Специфікацією № 4: 19.06.2023 - 3 246,98 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 4 становить 7 576,30 грн (10 823,28 - 3 246,98);

- за додатком-Специфікацією № 5: 19.06.2023 - 40  000,00 грн; 05.07.2023 - 12 177,62 грн; 05.07.2023 - 19  000,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 5 становить 166 081,10 грн (237 258,72 - 71 177,62);

- за додатком-Специфікацією № 6: 05.07.2023 - 20 036,93 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 6 становить 46 752,85 грн    (66 789,78 - 20 036,93);

- за додатком-Специфікацією № 7: 06.07.2023 - 107 461,09 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 7 становить 250 742,53 грн (358 203,62 - 107 461,09);

- за додатком-Специфікацією № 8: 13.07.2023 - 20  000,00 грн, 28.09.2023 - 20  000,00 грн, 29.09.2023 - 20  000,00 грн, 04.10.2023 - 12 954,37 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за додатком-Специфікацією № 7 становить 170 226,85 грн (243 181,22 - 32 293,55).

20 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" (надалі - Кредитор) та Селянським (фермерським) господарством "Чирви Надії Віталіївни" (надалі - Боржник) укладено Угоду про врегулювання заборгованості за Договором (надалі - Угода), відповідно до пункту 1 якої сторони підтверджують, що сума основного боргу Боржника перед Кредитором за Договором (надалі - "Основний договір") на момент укладення Угоди становить 1 232 371,93 грн.

Відповідно до пункту 2 Угоди Боржник зобов`язується погасити Кредитору основний борг за Договором відповідно до графіку погашення.

У пункті 2.1 Угоди сторони погодили графік погашення основного боргу та плати за користування товарним кредитом: 1) 1 232 371,93 грн до 29.02.2024; 2) 184 855,79 грн до 29.02.2024.

Відповідно до пункти 3 Угоди після погашення Боржником суми основного боргу за Договором згідно з пунктом 7.1 Угоди, Боржник сплачує Кредитору плату за користування товарним кредитом у розмірі 3% від суми основного боргу за кожен місяць користування, що становить за період з 16.10.2023 по 29.02.2024 184 855,79 грн, в рахунок компенсації фінансових втрат Кредитора внаслідок тривалого невиконання Боржником договірних зобов`язань, у строк до 29.02.2024.

У випадку прострочення Боржником строків оплати визначених пунктом 2.1 Угоди Боржник сплачує на користь Кредитора штраф у розмірі 20% від суми зобов`язання, що становить 246 474,00 грн (пункт 5 Угоди).

Відповідно до пункту 10 Угоди вона набуває чинності з дати її підписання та діє до повного виконання сторонами зобов`язань, взятих за даною Угодою. 

Покупець у визначений Договором та Угодою строк за отриманий товар не розрахувався    в повному обсязі,    сума боргу у розмірі    1 167 371,93 грн    оплачена ним так і не була.

3. Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.10.2024 у справі № 925/585/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025, позов задоволено. Присуджено до стягнення з Селянського (фермерського) господарства "Чирви Надії Віталіївни" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Експерт" 1 167 371,93 грн заборгованості, 184 855,79 грн плати за користування товарним кредитом, 246 474,00 грн штрафу та 23 980,53 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовано неналежним виконанням відповідачем Договору та Угоди в частині повної, своєчасної сплати заборгованості.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 у даній справі, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункти 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з неправильним застосуванням/порушенням: 

       - статті 7 Господарського процесуального кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 24.04.2019 у справі 910/5625/18, щодо ненадання судами ніякої правової оцінки доводам відповідача щодо можливості зменшення пені, про які вказувалося у відзиві на позов та апеляційній скарзі; 

        - статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 21.12.2023 у справі № 910/1056/23, від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, щодо реалізації судом своїх дискреційних повноважень, передбачених статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій; 

         - статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, щодо встановленого частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України права суду на власний розсуд вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки; у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 щодо зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, та визначення підстав для зменшення розміру неустойки; у постанові від 08.08.2024 у справі № 921/612/23 щодо застосування неустойки із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості та дискреційного характеру визначення судом розміру неустойки, до якого суд її зменшує;

          - частини 5 статті 236, статті 238, частин 1, 2 статті 269, пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 11.04.2024 у cправі № 902/655/23, щодо обов`язку суду апеляційної інстанції у мотивувальній частині рішення наводити правове обґрунтування відхилення доводів сторін;

           - статті 679 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про пестициди і агрохімікати", частини 4 статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів" та без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 910/15883/14;

- відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 4 Закону України "Про пестициди і агрохімікати", частини 4 статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів", частин 1, 2 статті 13, частини 3 статті 16 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, "стосовно наявності права позивача (постачальника) на стягнення в судовому порядку заборгованості покупця по оплаті поставленого товару - пестицидів, який є фальсифікованим в силу Закону України "Про пестициди і агрохімікати", про що відповідач до моменту пред`явлення позову не заявляв.";

- суд апеляційної інстанції не надав оцінку його аргументам щодо помилкового нарахування плати за користування товарним кредитом та штрафу на підставі умов Угоди, а не основного Договору, доводи апеляційної скарги не спростовував та не відхилив їх, що має суттєве значення для правильного вирішення господарського спору (пункт 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України). Також скаржник зауважив, що аналізуючи питання якості поставлених пестицидів Північний апеляційний господарський суд фактично ототожнив поняття "якість товару" та "фальсифікований товар", внаслідок чого до спірних правовідносин застосував тільки норми Цивільного кодексу України, якими регулюються питання прийняття та оплати неякісного товару, тощо.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

5. Позиція Верховного Суду

Імперативними приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Здійснюючи касаційне провадження у даній справі, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, за своєю правовою природою мають ознаки договору поставки.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та відповідачем було укладено Договір та додатки-Специфікації до Договору, за умовами яких позивач зобов`язався поставити відповідачу певний визначений товар, а відповідач зобов`язався отримати такий товар та оплатити його у визначені строки.

На виконання умов Договору та додатків-Специфікацій Постачальник поставив Покупцю товар, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Натомість Покупець, у порушення зобов`язань за Договором несвоєчасно та не у повному обсязі оплатив поставлений Постачальником товар за Договором, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Отже, встановивши обставини виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором та додатками-Специфікацій, і настання строку виконання грошового зобов`язання відповідача перед позивачем щодо оплати поставленого товару на суму 1 167 371,93 грн, за відсутності в матеріалах справи доказів оплати відповідачем поставленого товару у вказаній сумі та прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу.

При цьому, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи відповідача щодо неякісності та фальсифікованості поставленого позивачем товару за Договором.

Так, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 673 Цивільного кодексу України    продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Умова договору щодо якості продукції характеризує предмет купівлі-продажу (поставки) з точки зору придатності до використання за цільовим призначенням. Якість продукції - це сукупність властивостей і характеристик, які відображають рівень новизни, надійність, довговічність, економічність продукції (товарів) і зумовлюють її здатність задовольнити відповідно до свого призначення потреби споживача. Предметом договору купівлі-продажу (поставки) може бути річ тільки належної якості, що обумовлена договором.

Вимоги щодо якості товару визначаються сторонами в договорі або встановлюються законом. У разі відсутності таких вимог у договорі чи законі на продавця покладається обов`язок передати товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 904/8414/21.

Суди попередніх інстанцій встановили, що сторони у пункті 6.5 Договору визначили, що якість товару, який поставляється Постачальником повинна відповідати діючим стандартам та умовам, які передбачені чинним законодавством та умовами, які відповідають вимогам поставки даного товару.

Згідно з частинами 1, 2 статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Як встановили суди попередніх інстанцій, за умовами укладеного між сторонами у даній справі Договором гарантійний строк не встановлено.

Згідно зі статтею 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 679 Цивільного кодексу України, відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Водночас, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації) (частина 2 статті 679 Цивільного кодексу України), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Така правова позиція щодо застосування статті 679 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18, від 30.09.2020 у справі № 927/787/19, від 29.07.2021 у справі № 904/5217/19, від 12.09.2024 у справі № 910/13396/23.

З огляду на викладене та умови укладеного Договору, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що у даному випадку обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару покладається на Покупця (відповідача).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що в обґрунтування неякісності поставленого товару за Договором відповідач надав суду нотаріально засвідчену заяву свідка ОСОБА_1 , який стверджував, що є колишнім чоловіком ОСОБА_2 та допомагає їй вести справи Селянського (фермерського) господарства "Чирви Надії Віталіївни". Зміст поданої заяви свідка зводиться до того, що починаючи з 05.06.2023 ним було виявлено відсутність дії гербіцидів, поставлених позивачем, на полях (не знищення амброзії). 

Водночас, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, у розумінні приписів частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка не підтверджують неякісність поставленого товару, а натомість, як встановлено судом першої інстанції, аргументи відповідача про фальсифікацію товару спростовуються наданими позивачем сертифікатами якості на поставлений товар за Договором. 

До того ж судами попередніх інстанцій обґрунтовано взято до уваги суперечливу поведінку відповідача, яка виразилась у тому, що на підтвердження своїх доводів щодо неналежної якості товару відповідач подав заяву свідка, в якій вказано про виявлення недоліків товару починаючи з червня 2023 року, натомість у листопаді 2023 року уклав з позивачем    Угоду, в якій підтвердив суму боргу у розмірі 1 232 371,93 грн за Договором, а згодом (у 2024 році) ще й здійснював часткове погашення суми боргу за Договором.

Як зазначалось вище, в касаційній скарзі скаржник зазначав, що відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 4 Закону України "Про пестициди і агрохімікати", частини 4 статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів", частин 1, 2 статті 13, частини 3 статті 16 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, "стосовно наявності права позивача (постачальника) на стягнення в судовому порядку заборгованості покупця по оплаті поставленого товару - пестицидів, який є фальсифікованим в силу Закону України "Про пестициди і агрохімікати", про що відповідач до моменту пред`явлення позову не заявляв."

Суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтуванням необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини.

Водночас, як зазначалось вище, відповідачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено, що поставлений за Договором товар є фальсифікованим.

Тому, наведені у касаційній скарзі доводи (обґрунтування підстав для формування висновків Верховного Суду) фактично стосуються необхідності переоцінки доказів, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі.

Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування ухваленого судом апеляційної інстанції рішення, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

До того ж встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

Суд вважає за необхідне також зазначити, що у даному контексті, якщо (як вважає відповідач) товар за Договором є фальсифікованим (фальсифікованою продукцією) і позивач не міг такий товар поставити відповідачу, то й відповідач також не міг таким товаром користуватись (використовувати його). Натомість як свідчать матеріали справи, отриманий від позивача товар за Договором був використаний відповідачем. Така поведінка відповідача (застосування до іншого учасника правовідносин наслідків поставки так званої «фальсифікованої продукції», і не застосування щодо себе наслідків використання такої продукції) свідчить про його недобросовісність. 

З огляду на викладене, Суд відхиляє доводи скаржника в частині підстав касаційного оскарження, передбачені у пунктах 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, як підставу касаційного оскарження, передбачену у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на неправильне застосування/порушення судами попередніх інстанцій статті 679 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про пестициди і агрохімікати", частини 4 статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів" та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 910/15883/14, з огляду на неподібність правовідносин у вказаній справі зі справою № 925/585/24, яка є предметом даного касаційного провадження, зокрема, предмет (у справі № 910/15883/14 - стягнення прямого збитку, збитків внаслідок витрат на утилізацію товару, упущеної вигоди, податку на додану вартість, моральної шкоди), підстави позову (у справі № 910/15883/14 - неналежне зберігання вилучених у межах кримінального провадження речових доказів (агрохімікатів), а також неповернення останніх після закриття кримінальної справи), встановлені обставини (встановлення в судовому порядку скасування державної реєстрації ряду агрохімікатів, деякі з них були вилучені з обігу, заборонені до продажу), нормативно-правове регулювання. При цьому у вказаній постанові від 16.06.2021 у справі № 910/15883/14 відсутні висновки щодо застосування норм права (статті 679 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про пестициди і агрохімікати", частини 4 статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів"). 

Як зазначалось вище, звертаючись з позовом позивач просив стягнути з відповідача окрім суми основного боргу, 184 855,79 грн плати за користування товарним кредитом та 246 474,00 грн штрафу.

Задовольняючи вказані вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що у пунктах 2.1, 5 Угоди сторони погодили сплату відповідачем зазначених нарахувань, та встановлених обставин спливу строків, встановлених у цих пунктах, за наслідками яких виникає обов`язок у відповідача зі сплати відповідних нарахувань.

Суд відхиляє доводи скаржника щодо помилковості висновків судів про нарахування плати за користування товарним кредитом та штрафу на підставі умов Угоди, а не основного Договору, і умови Угоди не можуть слугувати правовою підставою позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2023 позивач та відповідач, на виконання двосторонніх домовленостей з метою позасудового врегулювання спору, уклали Угоду.

У пункті 1 Угоди сторони підтвердили, що сума основного боргу Боржника перед Кредитором за Договором на момент укладення Угоди становить 1 232 371,93 грн.

За умовами пунктів 2, 2.1 Угоди Боржник зобов`язується погасити Кредитору основний борг за Договором та плату за користування товарним кредитом: 1) 1 232 371,93 грн до 29.02.2024; 2) 184 855,79 грн до 29.02.2024.

Відповідно до пункти 3 Угоди після погашення Боржником суми основного боргу за Договором згідно з пунктом 7.1 Угоди, Боржник сплачує Кредитору плату за користування товарним кредитом у розмірі 3% від суми основного боргу за кожен місяць користування, що становить 184 855,79 грн за період з 16.10.2023 по 29.02.2024, в рахунок компенсації фінансових втрат Кредитора внаслідок тривалого невиконання Боржником договірних зобов`язань, у строк до 29.02.2024.

У пункті 5 Угоди сторони визначили, що у випадку прострочення Боржником строків оплати визначених пунктом 2.1 Угоди Боржник сплачує на користь Кредитора штраф у розмірі 20% від суми зобов`язання, що становить 246 474,00 грн.

Згідно з пунктом 8 Угоди вона встановлює порядок позасудового врегулювання спору та не змінює умов Договору.

З наведеного випливає, що, дійсно, Угодою не змінювались умови Договору, і Угода не є доповненням до Договору. Водночас, укладена між сторонами Угода є правочином, яким встановлені певні права та обов`язки сторін, зокрема, щодо сплати плати за користування товарним кредитом та штрафу, і у розумінні пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. При цьому мета укладення Угоди (для позасудового врегулювання спору - врегулювання заборгованості за Договором) не нівелює обов`язковість її умов (зобов`язань сторін за нею).

Тому висновки судів про право позивача на нарахування і стягнення з відповідача плати за користування товарним кредитом та штрафу на підставі умов Угоди є обґрунтованими.

Водночас Суд бере до уваги доводи скаржника, як підставу касаційного оскарження, передбачену у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій статті 7 Господарського процесуального кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 24.04.2019 у справі 910/5625/18.

Так, у вказаній постанові від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18 Верховний Суд зазначив:

«Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Порушення права на справедливий розгляд за ст. 6 Конвенції буде мати місце у випадках: відмови суду розглядати в своєму рішенні доводи, засновані на Конвенції, які до того ж були ясно і повно викладено; відмови суду оцінювати доводи заявника, засновані на Конституції; відмови суду в задоволенні скарги заявника без оцінки доказів по суті, тобто без будь-якої мотивації, лише шляхом відтворення в судовій ухвалі тексту рішення суду нижчого рівня (рішення ЄСПЛ у справах «Гарсія Руїс проти Іспанії», «Іро Баланіт проти Іспанії», «Проніна проти України», «Хелле проти Фінляндії», «Татішвілі проти Росії»).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені і в статтях 7 (рівність перед законом і судом) та 13 (змагальність сторін) ГПК України. 

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Господарські суди не надали ніякої правової оцінки доводами відповідача щодо можливості зменшення пені про які відповідач вказував у відзиві на позовну заяву (а.с. 90-93, т. 1), апеляційній скарзі (а.с. 142-146, т. 1), чим порушили принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.».

У цій справі № 925/585/24, як і у справі № 910/5625/18, у відзиві на позовну заяву, апеляційній скарзі відповідач зазначав про можливість зменшення судом штрафних санкцій. При цьому, посилався на статтю 233 Господарського кодексу України, статтю 551 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій. 

Однак, ні місцевим, ні апеляційним господарськими судами не було враховано статтю 233 Господарського кодексу України, статтю 551 Цивільного кодексу України, не надано оцінки доводам відповідача щодо можливості зменшення штрафних санкцій.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій не надали ніякої правової оцінки доводами відповідача щодо можливості зменшення штрафних санкцій, про які відповідач вказував у відзиві на позовну заяву (т. 2, а.с. 16-26), апеляційній скарзі (т. 3, а.с. 1-10), чим порушили принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, тобто вимоги статті 7 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому Суд звертає увагу, що у даному аспекті суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки юридичній природі (кваліфікації) заявленої до стягнення плати за користування товарним кредитом. 

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, до зазначених позовних вимог суди застосували приписи статті 536 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Водночас, суди залишили поза увагою, що термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 акцентувала увагу на тому, що важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Суд зауважує також про необхідність врахування нормативного обґрунтування, наведеного позивачем у позові щодо вимог про стягнення плати за користування товарним кредитом. 

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За наведених обставин у Суду відсутні правові підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у цій справі в частині стягнення плати за користування товарним кредитом та штрафу, в розумінні положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України). Тому, дана справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції в частині стягнення плати за користування товарним кредитом та штрафу. 

Натомість, як зазначалось вище, оскаржувані судові рішення в частині стягнення основного боргу є правомірними, а доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими, з огляду на що підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у вказаній частині відсутні.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 у даній справі скасувати в частині стягнення 184 855,79 грн плати за користування товарним кредитом та 246 474,00 грн штрафу, і справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції, а в іншій частині рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у цій справі залишити без змін.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід урахувати наведене у цій постанові, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Судові витрати

Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в даному випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Чирви Надії Віталіївни" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 у справі № 925/585/24 скасувати в частині стягнення 184 855,79 грн плати за користування товарним кредитом та 246 474,00 грн штрафу, а справу № 925/585/24 в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

3. В іншій частині рішення Господарського суду Черкаської області від 10.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 у справі № 925/585/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       Н.М. Губенко

Судді                                                                                                   Г.О. Вронська  

                                                                                                           І.Д. Кондратова