УХВАЛА

21 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/4411/23 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду 
Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" 

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (Принцевська Н.М., Діброва Г.І., Ярош А.І.)
від 26.05.2025 (повний текст складений 06.06.2025)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" 

до відповідачів: 1) Приватного підприємства "Александр А. Синенко";
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедра земля";
3) ОСОБА_1 ;
4) ОСОБА_2 ;
5) Приватного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина";
6)Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний експорт ЛТД";
7) Фермерського господарства "Південна земля";

про стягнення 43 939 200,51 грн, 

ВСТАНОВИВ:
1.          Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Александр А. Синенко" (далі - Відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедра земля" (далі - Відповідач-2), ОСОБА_1 (далі - Відповідач-3), ОСОБА_2 (далі - Відповідач-4), Приватного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" (далі - Відповідач-5), Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний експорт ЛТД" (далі - Відповідач-6), Фермерського господарства "Південна земля" (далі - Відповідач-7), у якому просило стягнути з Відповідачів 43 939 200,51 грн за порушення ними умов Генерального кредитного договору та додаткових договорів до Генерального кредитного договору.

2.          Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.11.2024 позов задоволено. 

Стягнуто солідарно з Відповідача-1, Відповідача-3, Відповідача-4, Відповідача-5, Відповідача-6, Відповідача-7 на користь Позивача заборгованість за Генеральним кредитним Договором від 25.05.2021 №900/2021/ХОД-МСБ-ГКД в розмірі 40 066 340, 41 грн. 

Стягнуто солідарно з Відповідача-2, Відповідача-3, Відповідача-4, Відповідача-5, Відповідача-6, Відповідача-7 на користь Позивача заборгованість за Генеральним кредитним Договором від 25.05.2021 №900/2021/ХОД-МСБ-ГКД в розмірі 3 872 860,10 грн.

Стягнуто з Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3, Відповідача-4, Відповідача-5, Відповідача-6 та Відповідача-7 на користь Позивача по 94 155,43 грн витрат зі сплати судового збору з кожного.

3.          Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 апеляційні скарги Відповідача-3 та Відповідача-4 задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2024 року у справі №916/4411/23  скасовано. У задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3, Відповідача-4, Відповідача-5, Відповідача-6 та Відповідача-7 про стягнення 43 939 200,51 грн відмовлено в повному обсязі.

4.          20 червня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у справі №916/4411/23, у якій просить:

- поновити строк на касаційне оскарження;

- прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження у справі;

- скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 року у справі №916/4411/23 та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2024;

- задовольнити зазначену в цій касаційній скарзі заяву Скаржника про проведення судових засідань в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду в режимі відеоконференції, забезпечивши участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції представника Скаржника на базі системи відеоконференцзв`язку "ВКЗ" через особистий кабінет ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в підсистемі "Електронний суд" з використанням власних технічних засобів;

- вирішити питання про розподіл судових витрат в суді касаційної інстанції. 

5.          Відповідно до статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 ГПК України.

6.          Повний текст оскаржуваної постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у справі №916/4411/23 складений 06 червня 2025 року, отже з цього моменту почався перебіг двадцятиденного строку для її оскарження в касаційному порядку.

7.          Таким чином, останнім днем для подання касаційної скарги на вищевказану постанову є 26 червня 2025 року, після цього процесуальний строк вважається таким, що пропущений.

8.          Скаржник подав касаційну скаргу з використанням підсистеми "Електронний суд" 20 червня 2025 року, тобто в межах встановленого законом строку.

9.          З урахуванням викладеного, оскільки касаційну скаргу подано в межах строку на касаційне оскарження, передбаченого приписами статті 288 ГПК України, клопотання Скаржника залишається без розгляду.

10.          Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

11.          За змістом частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

12.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

13.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести цей висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

14.          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

15.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржнику необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до ухвалення незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

16.          Системний аналіз наведених приписів ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України.

17.          У тексті касаційної скарги підставою касаційного оскарження Скаржник визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норми права у подібних правовідносинах у таких випадках:

- настання у Відповідача-1 та Відповідача-2 форс-мажорних обставин, викликаних широкомасштабним вторгненням рф на територію України починаючи з 24.02.2022 року, та неможливістю здійснювати ними господарську діяльність за місцем їх державної реєстрації й розташування виробничих потужностей (окупована частина Херсонської області); 

- факт дії форс-мажору підтверджено Відповідачем-1 та Відповідачем-2 лише сертифікатами Херсонської торгово-промислової палати; 

- існування в Генеральному кредитному договорі пунктів 4.2.14., 4.3.3., відповідно до яких Відповідач-1 та Відповідач-2 взяли на себе обов`язок повідомити Позивача про виникнення будь-яких обставин (в т.ч. не виключаючи повідомлення про настання форс-мажорних обставин), невиконання яких не дає права відповідачам посилатися на такі форс-мажорні обставини.

18.          В обґрунтування наведеного Скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також неправильно застосовано до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2019 у справі №917/11053/18, від 30.11.2021 №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 22.06.2022 у справі №904/5328/21 та від 31.08.2022 у справі №910/15264/21, оскільки означені справи відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, є неподібними за фактично-доказовою базою, встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та дослідженими в них доказами, що виключає можливість застосування вказаних висновків до спірних правовідносин.

19.          Крім того, Скаржник зазначає, що з аналізу статей 193, 218 Господарського кодексу (далі - ГК) України, статей 525, 526, 530, 610- 612, 617, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України та умов пункту 5.7. Генерального кредитного договору, на його думку, вбачається, що наслідками настання непереборної сили є звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а не від самих зобов`язань, а форс-мажорні обставини не можуть бути підставами для зміни строків виконання договірних зобов`язань, незважаючи на те чи здійснює боржник підприємницьку діяльність чи ні.

20.          Водночас обґрунтовуючи підставу, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначити у касаційній скарзі норму матеріального та / або процесуального права (статтю, її частину, пункт, підпункт, абзац тощо), єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

21.          У касаційній скарзі Скаржник зазначає ряд норм матеріального права з подальшим викладенням власної позиції щодо аналізу їх змісту, однак не вказує конкретну норму / норми, єдину практику застосування якої / яких  необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

22.          Одночасно у касаційній скарзі Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також неправильно враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах, які не є подібними до спірних правовідносин.

23.          Разом з тим, Суд звертає увагу, що у разі оскарження судового рішення з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України. Зокрема, якщо скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

24.          Втім, у тексті касаційної скарги Скаржник вказує лише на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, та не визначає інші підстави касаційного оскарження з відповідним посиланням на статтю 287 ГПК України й не зазначає, яке саме процесуальне порушення з зазначенням відповідних норм частини третьої статті 310 ГПК України було допущено судом апеляційної інстанції у цій справі, що й призвело до ухвалення судом апеляційної інстанції незаконної постанови, якою скасовано законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції у цій справі.

25.          Отже, з урахуванням викладеного вище, вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не були виконані з огляду на відсутність належного обґрунтування обраних Скаржником підстав касаційного оскарження.

26.          Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

27.          Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які Скаржник не виклав у тексті касаційної скарги, та переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Відсутність у касаційній скарзі чітко визначених законом підстав унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

28.          Для усунення недоліків у цій частині Скаржник має належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження з урахуванням викладеного в цій ухвалі.

29.          Заяву про усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами її надсилання іншим учасникам справи.

30.          Водночас, Суд повідомляє, що заява Скаржника про проведення судових засідань в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду  в режимі відеоконференції шляхом забезпечення участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції представника Скаржника на базі системи відеоконференцзв`язку "ВКЗ" через особистий кабінет ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в підсистемі "Електронний суд" з використанням власних технічних засобів буде розглянута під час вирішення Судом питання щодо відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 у справі №916/4411/23 залишити без руху.

2.          Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3.          Публічному акціонерному товариству "Укргазбанк" усунути виявлені недоліки у такий спосіб: належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження з урахуванням викладеного в цій ухвалі.

4.          Роз`яснити, що в разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі №916/4411/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    Г. Вронська