ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  915/551/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" - не з`явився,
Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.12.2024 (суддя Мавродієва М.В.)
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 (колегія суддів: Ярош А.І., Діброва Г.І., Принцевська Н.М.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - ТОВ "Нафтогаз України")
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" (далі - АТ "Миколаївгаз")
про стягнення 34 277 470,96 грн.
СУТЬ СПОРУ
1.          ТОВ "Нафтогаз України" поставило АТ "Миколаївгаз" природний газ, за який АТ "Миколаївгаз" не розрахувалося.
2.          ТОВ "Нафтогаз України" звернулося до суду з позовом до АТ "Миколаївгаз" про стягнення заборгованості, а також нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.
3.          Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, позов задовольнив частково: стягнув у заявленому позивачем обсязі суму заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат, а розмір пені та штрафу зменшив на 50%.
4.          ТОВ "Нафтогаз України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.
5.          Перед Верховним Судом у цій справі постало питання обґрунтованості зменшення судами попередніх інстанцій розміру пені та штрафу на 50% (застосування ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України).
6.          Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
7.          21.06.2022 ТОВ "Нафтогаз України" (як продавець) та АТ "Миколаївгаз" (як покупець) уклали договір №101/ПГ-3281-ОГРМ купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), за умовами якого:
-          продавець зобов`язався передати у власність покупця природний газ в обсягах, у строки та на умовах, що погоджені сторонами у цьому договорі, а покупець зобов`язався прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені цим договором (п.1.3);
-          покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду (п.4.3);
-          за порушення покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, покупець, на письмову вимогу продавця не пізніше 15 днів з моменту її отримання, зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 (п`ять) робочих днів, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу (п.6.3).
8.          Договір та акти до нього укладено між сторонами шляхом підписання цих документів в електронній формі електронними підписами представників.
9.          У червні 2022 року - вересні 2023 року ТОВ "Нафтогаз України" за Договором передало у власність АТ "Миколаївгаз" природний газ загальною вартістю 286 925 659,96 грн, що підтверджується підписаними з обох сторін актами приймання-передачі природного газу.
10.          АТ "Миколаївгаз" частково оплатило вартість переданого за Договором природного газу на суму 274 933 991,33 грн, що підтверджується довідкою АТ "Ощадбанк" від 01.03.2024 №16/2-09/23464/2024 з реєстром надходження коштів на рахунок ТОВ "Нафтогаз України" та не спростовано АТ "Миколаївгаз".
11.          20.03.2024 ТОВ "Нафтогаз України" направило АТ "Миколаївгаз" вимогу №119/4.1.2-14565-2024 про сплату заборгованості за Договором у загальному розмірі 34 277 470,96 грн, з яких: 11 991 668,63 грн - основний борг за переданий у червні 2022 року - вересні 2023 року за Договором природний газ, 9 293 307,05 грн - пеня, 11 860 630,93 грн - штраф, 619 419,95 грн - 3% річних, 512 444,40 грн - інфляційні втрати.
12.          АТ "Миколаївгаз" отримало таку вимогу 25.03.2024.
13.          ТОВ "Нафтогаз України" стверджує, що вимога залишилась без відповіді та без задоволення.
14.          АТ "Миколаївгаз" вартість прийнятого природного газу у спірному періоді на користь ТОВ "Нафтогаз України" повністю не сплатило, внаслідок чого за АТ "Миколаївгаз" обліковується заборгованість перед ТОВ "Нафтогаз України" в розмірі 11 991 668,63 грн.
15.          АТ "Миколаївгаз" не спростувало вимоги ТОВ "Нафтогаз України", не надало належних доказів, які свідчать про своєчасність виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
16.          ТОВ "Нафтогаз України" нарахувало окремо на кожну суму щомісячних грошових зобов`язань 619 419,95 грн 3% річних за загальний період з 03.03.2023 до 29.02.2024 та 512 444,40 грн інфляційних втрат за загальний період з квітня 2023 року до лютого 2024 року включно, а також 9 293 307,05 грн пені за загальний період з 03.03.2023 до 29.02.2024 та 11 860 630,93 грн штрафу.
Короткий зміст позовних вимог
17.          У травні 2024 року ТОВ "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з АТ "Миколаївгаз" грошові кошти у загальному розмірі 34 277 470,96 грн, з яких: 11 991 668,63 грн - основний борг за переданий у червні 2022 - вересні 2023 року за Договором природний газ, 9 293 307,05 грн - пеня, 11 860 630,93 грн - штраф, 619 419,95 грн - 3% річних, 512 444,40 грн - інфляційні втрати.
18.          В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати вартості природного газу, переданого за Договором.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
19.          Господарський суд Миколаївської області рішенням від 12.12.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2025, позовні вимоги задовольнив частково; стягнув з АТ "Миколаївгаз" на користь ТОВ "Нафтогаз України" 11 991 668,63 грн основного боргу, 4 646 653,53 грн пені, 5 930 315,47 грн штрафу (50%), 619 419,95 грн 3% річних (50%), 512 444,40 грн інфляційних втрат, 411 329,65 грн судового збору; в решті позовних вимог відмовив.
20.          Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за переданий природний газ у розмірі 11 991 668,63 грн є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, пені та штрафу суд встановив, що такі розрахунки є вірними, відповідачем не заперечені та не спростовані, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з цим, суд дійшов висновку, що з урахуванням інтересів позивача існують об`єктивні підстави для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру стягуваних штрафних санкцій на 50%.
21.          Суд апеляційної інстанції вказав, зокрема, таке:
-           скаржник не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 4 646 653,52 грн та штрафу в розмірі 5 930 315,46 грн;
-          враховуючи те, що відповідач не виконав своєчасно зобов`язання за Договором щодо здійснення оплати, позивач правомірно нарахував відповідачу пеню (9 293 307,05 грн) та штраф (11 860 630,93 грн); вказаний розрахунок пені був здійснений позивачем правильно;
-          в суді першої інстанції представник відповідача заявив клопотання про зменшення суми штрафних санкцій; відповідач, зокрема, вказав, що сума пені та штрафу, які заявляються позивачем до сплати у справі в значній мірі ускладнює фінансовий стан відповідача та фактично призведе до нездатності здійснювати фінансове забезпечення виробничої діяльності, адже за результатами діяльності у 2023 році збиток відповідача згідно звіту про фінансові результати склав 159,535 млн. грн, на підтвердження чого надав суду відповідні докази;
-          з урахуванням конкретних обставин цієї справи, які мають юридичне значення, суд врахував: 1) відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов Договору; 2) очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, оскільки сума пені та штрафу, нарахована відповідно до договору, склала 21 153 938 грн, що склало суму майже вдвічі більшу, ніж сума основного боргу за переданий у червні 2022 року вересні 2023 року - 11 991 668,63 грн; 3) правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора; 4) відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання; 5) пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 619 419,95 грн 3% річних, 512 444,40 грн інфляційних втрат;
-          суд першої інстанції правомірно, обґрунтовано, з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) та засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, відповідно до умов діючого законодавства, на підставі ст.233 Господарського кодексу України (далі - ГК), ст.551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зменшив розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 50%.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу
22.          09.04.2025 ТОВ "Нафтогаз України" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2025, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 4 646 653,52 грн та штрафу в розмірі 5 930 315,46 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
23.          На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК скаржник в касаційній скарзі посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.1 ч.2 ст.287 ГПК, та, зокрема, зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні пені в розмірі 4 646 653,52 грн та штрафу в розмірі 5 930 315,46 грн ухвалені з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.233 ГК, статей 549-552, 599, 625 ЦК. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, які викладені у постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 (також посилається на висновки, викладені у постанові від 12.06.2018 у справі №922/1010/16).
24.          26.05.2025 АТ "Миколаївгаз" через систему Електронний суд подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін.
25.          У відзиві, зокрема, зазначає:
-          суд першої інстанції врахував кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача як підприємства яке надає комунальні послуги та фінансується переважно за рахунок встановленого регулятором тарифу на послуги розподілу природного газу;
-          чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням;
-          висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання підприємством, яке надає населенню комунальні послуги, зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності;
-          скаржник ані в запереченнях на заяву відповідача про зменшення пені та штрафу, ані в апеляційній скарзі не посилався на висновки Верховного Суду зі справи №908/1453/14 щодо необхідності врахування фінансового стану позивача;
-          пропозиція відповідачу та суду касаційної інстанції ознайомитись з фінансовою звітністю позивача, яка є у загальному доступі в мережі інтернет, не відповідає положенню ч.2 ст.300 ГПК.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
26.          Верховний Суд ухвалою від 12.05.2025 відкрив касаційне провадження у справі №915/551/24 за касаційною скаргою ТОВ "Нафтогаз України", призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.07.2025.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
27.          Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК).
28.          Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач своєчасно не виконав свій обов`язок щодо оплати вартості газу, поставленого йому позивачем .
29.          Згідно із статтями 610, 611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
30.          За наслідком несвоєчасного здійснення відповідачем розрахунків за отриманий природний газ позивач нарахував штрафні санкції: 9 293 307,05 грн - пеня, 11 860 630,93 грн - штраф.
31.          Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК).
32.          Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК).
33.          Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої суми пені та штрафу, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, встановив, що він є правильним. Разом з тим, відповідач заявив клопотання про зменшення, розміру стягуваних штрафних санкцій на 90%.
34.          Відповідно до ст.233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
35.          За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №909/321/24).
36.          Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК).
37.          Застосоване у ст.551 ЦК та ст.233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).
38.          Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).
39.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
40.          Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
41.          Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24, тощо.
42.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями ст.233 ГК і ч.3 ст.551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
43.          Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування ст.551 ЦК та ст.233 ГК є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
44.          Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій при вирішенні питання про зменшення пені не взяли до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Також вказує, що суди мали взяти до уваги фінансовий стан обох сторін (посилається на постанову Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14). 
45.          Втім, вирішуючи питання зменшення пені та штрафу у цій справі, суди попередніх інстанцій, оцінивши ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, дійшли висновку про можливість зменшення пені та штрафу до 50% від заявленої суми і при цьому виходили із збалансованості інтересів сторін.
46.          При цьому, суд апеляційної інстанції врахував:
-          відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору;
-          очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, оскільки сума пені та штрафу, нарахована відповідно до Договору, склала 21 153 938 грн, що склало суму майже вдвічі більшою, ніж сума основного боргу за переданий у червні 2022 року вересні 2023 року - 11 991 668,63 грн;
-          правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
-          відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання.
-          пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 619 419,95 грн 3% річних, 512 444,40 грн інфляційних втрат.
47.          З оскаржуваних рішень вбачається, що при вирішенні питання про зменшення пені та штрафу суди попередніх інстанцій взяли до уваги та врахували співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру штрафних санкцій. 
48.          Крім того, у постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, на яку посилається скаржник, Верховний Суд вказав, що суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При цьому, Верховний Суд у справі №908/1453/14 погодився із судами попередніх інстанцій, які відмовили у зменшенні розміру пені до 90%, зокрема, з огляду на те, що позивач мав заборгованість по заробітній платі та податковий борг.
49.          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК).
50.          Суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання можливості зменшення розміру пені та штрафу, врахували наведене відповідачем обґрунтування підстав для такого зменшення, а саме:
-          постановою №1773 від 29.09.2023 НКРЕКП зупинила відповідачу дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП №853 від 29.06.2017; з 01.10.2023 відповідач не є оператором газорозподільної системи, не здійснює розподіл природного газу на території Миколаївської області, а тому не отримує жодних надходжень від основної діяльності; 
-          відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі через воєнний стан в країні, через низький рівень розрахунків за послуги розподілу природного газу; станом на 01.08.2024 заборгованість фізичних та юридичних осіб за послуги розподілу природного газу перед відповідачем становить 121 599 068,10 грн; відповідач вживає заходів щодо судового стягнення заборгованості боржників за надані послуги розподілу природного газу;
-          відповідач здійснює додаткові незаплановані витрати на усунення аварійних ситуацій, які виникають на газопроводах внаслідок ракетних атак з боку держави агресора, усунення яких потребує залучення значних коштів для їх відновлення; ці аварійні ситуації, фактично є форс-мажорними обставинами, оскільки пошкодження газорозподільних мереж (станом на 30.09.2023 пошкоджено 67,2 км газопроводів, 40 одиниць ГРП/ШРП, 12 одиниць СКЗ) є непередбаченими, на ліквідацію яких пріоритетно витрачаються значні фінансові ресурси підприємства (станом на 30.09.2023 витрачено 9 439,21 тис. грн);
-          за результатами діяльності у 2023 році збиток відповідача згідно звіту про фінансові результати склав 159,535 млн. грн;
-          підтвердженням таких обставин є такі докази: довідка про пошкодження газопроводів та газового обладнання, а також витрачених на їх відновлення коштів, станом на 30.09.2023; звіт про фінансові результати відповідача за 2023 рік; довідка про заборгованість споживачів (фізичних та юридичних осіб) за послуги відповідача з розподілу природного газу, станом на 01.08.2024.
51.          Водночас ТОВ "Нафтогаз України" під час розгляду справи судами попередніх інстанцій не надало доказів, які б свідчили, зокрема, про його неплатоспроможність, погіршення фінансового стану та ускладнення провадження господарської діяльності. Ані зміст касаційної скарги, ані оскаржувані судові рішення не свідчать про протилежне.
52.          Скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій мали врахували, що фінансовий результат від його господарської діяльності за 2023 рік складає 1 943 423 тис. грн чистого збитку; фінансова звітність позивача є загальнодоступним документом, який публікується на веб-сторінці позивача за посиланням: https://gas.ua/Content/Entities/LegalBasis/373/document та https://gas.ua/Content/Entities/LegalBasis/372/document.
53.          Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини 1, 3 ст.13 ГПК).
54.          Верховний Суд наголошує, що згідно зі ст.14 ГПК ("Диспозитивність господарського судочинства") суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
55.          Враховуючи зміст принципів змагальності та диспозитивності, доводи скаржника про те, що суд самостійно не перевірив його фінансову звітність, є необґрунтованими, оскільки свідчать про намагання скаржника перекласти на суд обов`язок збирання доказів.
56.          З огляду на це, доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій при зменшенні розміру пені не врахували інтереси обох сторін, в тому числі і ТОВ "Нафтогаз України", є необґрунтованими.
57.          Як вже було зазначено, наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки залежить від фактичних обставин, які встановлені судами у справі.
58.          Суди попередніх інстанцій, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази, з урахуванням розумного балансу інтересів сторін, визнали підстави для зменшення пені та штрафу на 50% достатніми.
59.          Отже, суди попередніх інстанцій у цій справі реалізували свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК та ст.233 ГК, та, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини і докази у справі, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення пені на 50%.
60.          Аналіз висновків, зроблених судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі щодо зменшення неустойки, не свідчить про їх невідповідність висновкам щодо застосування ст.551 ЦК та ст.233 ГК, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки ці висновки (щодо наявності/відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій) не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених у кожній конкретній справі.
61.          Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 є необґрунтованим, оскільки у цій постанові суд не застосовував ст.551 ЦК та ст.233 ГК, питання щодо застосування яких виникло у цій справі.
62.          З огляду на це, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій мають бути залишені без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
63.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
64.          Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
65.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.
Судові витрати
66.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 у справі №915/551/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                                        В. Студенець