УХВАЛА

30 червня 2025 року 
м. Київ

cправа №  912/3035/19 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В. 

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни
про відвід судді Бенедисюка І.М.
у справі    №912/3035/19

за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Цефей"
до Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркхолдер",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ОСОБА_1 ; Погрібний Олександр Григорович,
про заборону використання знаків для товарів та послуг,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 для розгляду справи №    912/3035/19 визначено склад колегії суддів: Колос І.Б. (головуючий), судді: Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.

Від Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни 24.06.2025 через підсистему "Електронний суд" до Верховного Суду надійшла заява про відвід судді Верховного Суду Бенедисюка І.М. у справі №    912/3035/19.

Ухвалою Верховного Суду від 26.06.2025 заяву Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни про відвід судді Верховного Суду Бенедисюка І. М. у справі №   912/3035/19 визнано необґрунтованою та передано справу №    912/3035/19 на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами авторозподілу для розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни про відвід судді Бенедисюка І. М. у справі №912/3035/19 визначено суддю Жукова С.В., про що свідчить протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни про відвід судді Бенедисюка І. М. у справі №912/3035/19, Суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на таке.

Вказана заява мотивована наявністю обставин, що викликають у заявника сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів.

Такими обставинами на думку заявника є те, що:
-відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 для розгляду справи №    912/3035/19 визначено склад колегії суддів: Колос    І.Б. (головуючий), судді: Булгакова І.В., Бенедисюк І.М.;

- по тексту касаційних скарг у справі №    912/3035/19 є посилання на рішення національних судів у справах №    912/3032/19, №    912/3033/19, №    912/164//20, які скаржниця вважає схожими за обставинами та матеріально-правовими вимогами, що обґрунтовують звернення до суду;

- залучені до розгляду справи №    912/3035/19 судді Булгакова    І.В., Колос І.Б., Бенедисюк І.М. також були залучені до розгляду справ №    912/3032/19, №    912/3033/19, №    912/164/20;    

- національними судами у справах №    912/3032/19 (постанова Верховного Суду від    30.05.2024), № 912/3033/19 (постанова Верховного Суду від 07.05.2024), №    912/164/20 (постанова Верховного Суду від 27.02.2024) наведено міркування з приводу свавільного залучення ТОВ "Маркхолдер" у таких спорах як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача АТ "Цефей";

- також національними    судами у справі №    912/3032/19 (постанова Верховного Суду від 03.10.2024) наведено міркування з приводу відшкодування судових витрат свавільно залученому ТОВ "Маркхолдер" у цьому спорі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача АТ "Цефей";

- покликаючись на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у справі: "МакГонелл проти Сполученого Королівства" (McGonnell v. the United Kingdom), 2000, §§ 52-57, вказує на те, що при визначенні обґрунтування сумнівів заявника, необхідно брати до уваги такі ознаки, як подвійна роль судді у провадженні, проміжок часу між двома справами, у яких він брав участь і рівень його залученості. 

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною першою статті 35 ГПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Наведеними нормами передбачено обов`язкові підстави для відводу (самовідводу) судді. Втім, посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, колегії суддів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 9901/22/17).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Особа яка подала заяву про відвід судді (суддів), повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді (суддів) у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що у кожній окремій справі потрібно вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У межах суб`єктивного критерію ЄСПЛ завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне (рішення ЄСПЛ у справі "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, рішення ЄСПЛ § 119; "Хаушільдт проти Данії" (Hauschildt v. Denmark), § 47).

Щодо виду необхідних доказів, то, наприклад, ЄСПЛ намагався перевірити обґрунтованість тверджень про те, що суддя виявляв будь-яку ворожість або, керуючись особистими мотивами, добився того, що справа була призначена саме йому (рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), § 25).

Отже, розглядаючи доводи заявника, в тому числі його посилання на справу "МакГонелл проти Сполученого Королівства" (McGonnell v. the United Kingdom), 2000, §§ 52-57 у контексті необхідності брати до уваги такі ознаки, як подвійна роль судді у провадженні, проміжок часу між двома справами, у яких він брав участь і рівень його залученості до проваджень, Суд враховує вказану заявником справу в повному контексті змісту відповідного рішення ЄСПЛ (включно і з §46 відповідно до якого заявник у цій справі вказував на несудові функції судового пристава, стверджуючи, що вони призвели до настільки тісних зв`язків між судовим приставом як судовою посадовою особою та законодавчими та виконавчими функціями уряду, що судовий пристав більше не мав незалежності та неупередженості, яких вимагає стаття 6 ) та в сукупності з іншою наведеною вище практикою ЄСПЛ.

Суд також зважає на безпосередній зміст доводів заявника (які фактично зводяться до незгоди з рішеннями суддів та самим фактом їх участі у розгляді справи при касаційному перегляді), а також відсутність будь-яких фактів та їх доказів, які б свідчили про подвійну роль суддів у провадженні (іншу ніж суддя касаційної інстанції у справі), особисту небезсторонність,  ворожість судді Бенедисюка І.М., наявності у нього особистих мотивів, виконання несудових функцій, втручання в авторозподіл справи тощо.

Суд неодноразово наголошував, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій суддів під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці суддів, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів їх безсторонність.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Відповідно до частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Верховний Суд виходить з імперативного припису частини четвертої статті 35 ГПК України та того, що висновки або позиції суддів/судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому.

З огляду на викладене, саме по собі посилання заявника на участь судді у розгляді інших справ, навіть подібних за фактичними обставинами або правовим регулюванням та висновки суду висловлені за змістом таких судових рішень, як і незгода або суб`єктивне ставлення заявника до них не свідчить про наявність упередженості. Сам факт ухвалення судових рішень не може бути доказом упередженості, якщо не доведено наявність особистої зацікавленості. При цьому перелічені у заяві ФОП    Погрібної Л.В. доводи не узгоджуються із вищенаведеними нормами законодавства, не підтверджені належними доказами, ґрунтуються на припущеннях, які не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості суддів, які могли б бути перевіреними та/або на переконливі факти, які б могли викликати сумнів у їх об`єктивності і неупередженості, з якими процесуальне законодавство пов`язує наявність підстав для відводу судді у розумінні приписів статті 35 ГПК України.

З урахуванням наведеного, доводи заяви Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни про відвід судді Бенедисюка І.М. від розгляду справи №912/3035/19 не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 35 ГПК України для відводу судді, а також не підтверджують упередженість та необ`єктивність судді при розгляді цієї справи, а тому у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни необхідно відмовити.

Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Погрібної Любові Василівни про відвід судді Бенедисюка І.М. від розгляду справи №912/3035/19.                   

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                       С.В. Жуков