ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2025 року 
м. Київ
cправа №  910/13153/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В. В. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я. 
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:
АТ "Закритий недиверсифікований венчурний                корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін" - адвокат Ізвєков В. В.
ПАТ "Фідобанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кібець Р. Р.
ТОВ "Фінансова компанія "Візард" - адвокат Тарасун О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів касаційні скарги Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" та Публічного акціонерного товариства "Фідобанк"
на    постанову Північного апеляційного господарського суду
від    02.04.2025
у справі    № 910/13153/23
за позовом    Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний                корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"
до    1. Публічного акціонерного товариства "Фідобанк"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард";                3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі"
про    застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, визнання права кредитора, іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки 395 309 465,00 грн
та за зустрічним позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард"
до    Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"
за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору:    1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі", 2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про    визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

1. ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", правонаступником якого є Акціонерне Товариство "Закритий недиверсифікований венчурний        корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус",        звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Фідобанк", ТОВ "ФК "Візард" та    ТОВ "Вайт Енерджі" про:
- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: договору про відступлення права вимоги від 02.03.2016, укладеного між ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 14351016), ТОВ "ФК "Візард" (ЄДРПОУ 39496153) та ТОВ "Вайт Енерджі" (ЄДРПОУ 39424466): а) визнати за ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (ЄДРПОУ 41264766), як правонаступником ПАТ "Фідобанк", права вимоги та права кредитора за генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015, кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015, укладеними між ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 14351016) та ТОВ "Вайт Енерджі" (ЄДРПОУ 39424466) на заборгованість у загальному розмірі 405 873 359,49 грн, з яких тіло кредиту складає 119 000 000,00 грн, нараховані відсотки 151 557 095,89 грн, інфляційні втрати нараховані на тіло кредиту у розмірі 108 710 797,85 грн та 3 % річних нараховані на тіло кредиту у розмірі 26 605 465,75 грн;
- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: договору про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладеного між ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 14351016) та ТОВ "ФК "Візард" (ЄДРПОУ 39496153), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстром № 262: а) визнати за ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (ЄДРПОУ 41264766), як правонаступником ПАТ "Фідобанк", права вимоги та права іпотекодержателя за договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, укладеного між ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 14351016) та ТОВ "Вайт Енерджі" (ЄДРПОУ 39424466), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстром № 2018 (номер запису про іпотеку: 12463378, зареєстрованої на підставі рішення державного реєстратора № 26945369 від 10.12.2015), стосовно об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею: 21 663,6 кв.м (РНОНМ 2358699480000), що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15 та нежитлову будівлю, загальною площею: 11 901,5 кв.м (РНОНМ 2358695480000), що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15, власником та іпотекодавцем яких є ТОВ "ФК "Візард" (ЄДРПОУ 39496153), які до поділу були нерухоме майно - майновий комплекс, загальною площею 33 565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15 (РНОНМ 153150580000);
- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: договору про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016 укладеного ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 14351016) та ТОВ "ФК "Візард" (ЄДРПОУ 39496153) посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстром № 263: а) визнати за ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (ЄДРПОУ 41264766), як правонаступником ПАТ "Фідобанк", права вимоги та права іпотекодержателя за договором іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015 укладеного між ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 14351016) та ТОВ "Вайт Енерджі" (ЄДРПОУ 39424466), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстром № 2016 (номер запису про іпотеку: 12462449, зареєстрованої на підставі рішення державного реєстратора № 26943707 від 10.12.2015), стосовно об`єктів нерухомого майна, а саме: нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2А", загальною площею: 1 044,2 кв.м (РНОНМ 2358688780000), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6 літера 2 та нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2", загальною площею: 1 130,2 кв.м (РНОНМ 2358682580000), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6 літера 2, власником та іпотекодавцем яких є ТОВ "ФК "Візард" (ЄДРПОУ 39496153), які до поділу були нерухоме майно - нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6, літера 2, (РНОНМ 151958080000);
- в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Вайт Енерджі" (ЄДРПОУ 39424466) у загальному розмірі 405 873 359,49 грн, яка складається із заборгованості: по тілу кредиту у розмірі 119 000 000,00 грн, за відсотками у розмірі 151 557 095,89 грн, по інфляційних втратах нарахованих на тіло кредиту у розмірі 108 710 797,85 грн та 3 % річних нарахованих на тіло кредиту у розмірі 26 605 465,75 грн, за генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015, кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015, укладеними між ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 14351016) та ТОВ "Вайт Енерджі" (ЄДРПОУ 39424466), звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстром № 2018 та договором іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстром № 2016, укладених між ПАТ "Фідобанк" (ЄДРПОУ 39424466) та ТОВ "Вайт Енерджі" (ЄДРПОУ 39424466), а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 21    663,6 кв.м (РНОНМ 2358699480000, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15; нежитлову будівлю, загальною площею 11901.5 кв.м (РНОНМ 2358695480000), що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15; нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2А", загальною площею 1 044.2 кв.м (РНОНМ 2358688780000), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6 літера 2; нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2", загальною площею 1 130.2 кв.м (РНОНМ 2358682580000), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6 літера 2;
- встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої        Законом України "Про виконавче провадження"        на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

2. ТОВ "ФК "Візард" звернулось до суду з зустрічним позовом, в якому просило:
- Визнати недійсним Договір № GL16N619392_3 про відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., за реєстровим № 2900, укладений 24 вересня 2021 року між з ПАТ " Фідобанк" та ТОВ "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" в частині відступлення права вимоги до ТОВ "ВАЙТ ЕНЕРДЖІ" за Генеральною кредитною угодою №1092015Г-Ю від 10.09.2015, Кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.09.2015, Договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.20ґ5, реєстровий № 2018 та Договором іпотеки № 1092015ГЮ/2 від 10.12.20ґ5, реєстровий № 2016;
- Визнати відсутнім у ТОВ "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" права іпотеки за Договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1/нежитлова будівля укладений між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Вайт Енерджи", посвідченого 10.12.2015 Суляєвою А.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2018, та Договором іпотеки № 1092015ГЮ/2/нежитлова будівля, укладений між ПАТ " Фідобанк" та ТОВ "Вайт Енерджи", посвідченого 10.12.2015 Суляєвою А.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2016.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2024 первісний позов задоволено в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 апеляційну скаргу задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2024, в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову - скасовано. Постановлено у скасованій частині нове рішення яким у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено.

Рух касаційної скарги

5. 07.04.2025 Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 07.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23, сформована в системі "Електронний суд" 07.04.2025.

6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" у справі № 910/13153/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 07.04.202

7. Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 910/13153/23 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" від 07.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025, та призначено розгляд касаційної скарги Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" від 07.04.2025 на 10 червня 2025 року о        10:30.

8.  29.04.2025 Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23 в частині задоволення зустрічних позовних вимог про: «Визнати недійсним Договір № GL16N619392_3 про відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., за реєстровим № 2900, укладений 24 вересня 2021 року між ПАТ "ФІДОБАНК" та ТОВ "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" (процесуальним правонаступником якого у справі є АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"), в частині відступлення права вимоги до ТОВ "ВАЙТ ЕНЕРДЖІ" за Генеральною кредитною угодою №1092015Г-Ю від 10.09.2015, Кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.09.2015, Договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, реєстровий № 2018 та Договором іпотеки № 1092015ГЮ/2 від 10.12.2015, реєстровий № 2016, сформована в системі "Електронний суд" 29.04.2025.

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" у справі № 910/13153/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.04.2025.

10. Ухвалою Верховного Суду від 01.05.2025 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23 залишено без руху. Надано Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" строк для усунення недоліків касаційної скарги щодо сплати судового збору шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 4         294,40 грн за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23.

11.  09.05.2025 Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" направило до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучило платіжну інструкцію № 1033 від 08.05.2025, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 4         294,40 грн за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23.

12. Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі № 910/13153/23 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 в частині задоволення зустрічних позовних вимог про: "Визнати недійсним Договір    № GL16N619392_3 про відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., за реєстровим № 2900, укладений 24 вересня 2021 року між ПАТ "ФІДОБАНК" та ТОВ "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" (процесуальним правонаступником якого у справі є АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"), в частині відступлення права вимоги до ТОВ "ВАЙТ ЕНЕРДЖІ" за Генеральною кредитною угодою №1092015Г-Ю від 10.09.2015, Кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.09.2015, Договором іпотеки    № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, реєстровий № 2018 та Договором іпотеки    № 1092015ГЮ/2 від 10.12.2015, реєстровий № 2016. Об`єднано в одне касаційне провадження касаційні провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" від 07.04.2025 та Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі    № 910/13153/23. Призначено розгляд касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" від 29.04.2025 на 10 червня 2025 року    о    10:30

13. Ухвалою Верховного Суду від 10.06.2025 відкладено розгляд касаційних скарг Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" та Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23 на 17.06.2025 о 14 год. 00 хв.

Короткий зміст вимог касаційних скарг з узагальненими аргументами осіб, які подали касаційні скарги.

14. Не погоджуючись з ухваленою постановою, Акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

15. Касаційну скаргу мотивовано, зокрема, наступним.

15.1 Суд апеляційної інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість застосування механізму віндикації в силу відсутності ланцюга перепродажу (у цій справі має місце одноразовий перехід прав від банку до незаконного володільця (ТОВ "ФК "Візард") на підставі нікчемного правочину.

15.2 Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення пунктів 1, 3, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

15.3 Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічного позову ТОВ "ФК "Візард" про визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги, стороною якого він не є, що свідчить про захист права неналежним та неефективним способом. Також, судом апеляційної інстанції задоволено зустрічний позов ТОВ "ФК "Візард", який не має порушеного права (прав кредитора), адже набув такі права за нікчемним правочином. При цьому, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статей 15, 16, 215, 216 Цивільного кодексу України.

15.4 Судом апеляційної інстанції безпідставно ототожнено преюдиційний факт із правовою оцінкою (оціночними судженнями) суду, чим порушено положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

15.5 Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення абзацу 9 статті 1, статті 3 і 24 Закону України "Про іпотеку" в частині висновку про можливість існування абстрактної іпотеки, оскільки вказане суперечить правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц, від 02.07.2024 у справі № 910/12118/22.

15.6 Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частин першої та другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" про неприпинення іпотеки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки неналежним кредитором, який пов`язаний із боржником.

16. Представники Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін", Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судових засіданнях 10.06.2025 та 17.06.2025 підтримали касаційну скаргу з підстав викладених у ній.

17. Також, не погоджуючись з ухваленою постановою в частині задоволення зустрічного позову, ПАТ "Фідобанк" подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення зустрічного позову щодо визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

18. Касаційну скаргу мотивовано, зокрема, наступним.

18.1 Судом апеляційної інстанції застосовано положення статей 3, 15, 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20, від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19, від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 15.11.2022 у справі № 910/2705/20, 

18.2 Судом апеляційної інстанції застосовано положення статей 3, 15, 16, 650, 655, 656, Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20.

18.3 Судом апеляційної інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 08.08.2023 у справі 910/19199/21 про те, що сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу. Отже, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що  відсутність боргу (припинене право) не є підставою недійсності договору цесії.

18.4 Судом апеляційної інстанції не враховано, що відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові, а тому немає необхідності в такому випадку надавати оцінку законності спірному договору. Враховуючи те, що позовна вимога про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги не підлягає задоволенню. Похідна від неї вимога про визнання відсутнім прав вимоги також задоволенню не підлягає. Зазначений правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у п. 7.17 постанови від 07.07.2020 у справі 910/10647/18, у п. 8.9 постанови від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17.

18.5 Судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що перерахунок коштів в рахунок оплати Договору відступлення прав вимоги від 02.03.2016 було здійснено шляхом внутрішньобанківського переказу всередині ПАТ "ФІДОБАНК", у зв`язку із цим, переведення коштів не могло відображатись на кореспондентському рахунку банку, відкритому в іншому банку, зокрема, Національного банку України, призначеному для проведення міжбанківських розрахунків. Таким чином, в цьому випадку розрахункові операції проведені між сторонами щодо розрахунків є виключно коригуванням структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що не може свідчити про належне виконання зобов`язань в розумінні статей 526, 599 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 910/10572/17).

18.6 Судом апеляційної інстанції не враховано, що маючи тривалі фінансові проблеми із платоспроможністю, зокрема ПАТ "ФІДОБАНК" потребував докапіталізації на рівні 4,15 млрд. грн. (постанова НБУ від 14.01.2016 року № 8/БТ), ПАТ "ФІДОБАНК" укладаючи спірні Договори відступлення від 02.03.2016 та приймаючи в якості оплати від своїх кредиторів кошти, які розміщені на рахунках у цьому ж банку, допустив по факту зарахування грошових вимог, що не призвело до отримання банком ліквідних коштів та підвищення фінансових показників (нормативів ліквідності) та стабілізації платоспроможності. Зазначене свідчить про відмову банку від власних майнових вимог за кредитними договорами та договорами іпотеки, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим. Таким чином, спірні правочини є нікчемними з підстав, встановлених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

18.7 Суд апеляційної інстанції безпідставно послався на висновки, викладені у судових рішеннях справі № 910/7746/20, чим порушив положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

19. Представники Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Толкфін" в судових засіданнях 10.06.2025 та 17.06.2025 підтримали касаційну скаргу з підстав викладених у ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі та розгляд клопотань Верховним Судом

20. Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард" подано відзиви на касаційні скарги в яких останнє просить касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Також у вказаних відзивах зазначено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу: 750    000 грн - у зв`язку із розглядом касаційної скарги АТ "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"; 200    000 грн - у зв`язку із розглядом касаційної скарги ПАТ "Фідобанк". Вказані відзиви обґрунтовані, зокрема, наступним: висновки суду апеляційної інстанції відповідають сформованій сталій судовій практиці у подібних правовідносинах в частині застосування ст. 512 та 514 ЦК України; помилковими є посилання скаржника (Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус") на те, що правовідносини у справах № 755/10947/17, № 264/5957/17, № 761/13017/16-ц, № 521/1439/18, та у справі № 907/619/20 є тотожними із правовідносинами у справі, що розглядається; помилковими є посилання скаржника (Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус") на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України; помилковими є доводи скаржника (Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус") про неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини першої ст. 388 ЦК України; помилковими є доводи скаржника (Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус") про неправильне застосування судом апеляційної інстанції п. 1, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування  вкладів фізичних осіб"; помилковими є доводи скаржника (Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус") щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції ст.ст. 15, 16, 215, 216 ЦК України в частині задоволення зустрічного позову; помилковими є доводи скаржника (Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус") щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції абзацу 9 статті 1, статті 3, 17, 23, 24, 36, 37 Закону України "Про іпотеку"; дії ПАТ "ФІДОБАНК" вчинені ним в 2021 році щодо застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів є свідченням суперечливої поведінки ПАТ "ФІДОБАНК"; помилковими є посилання скаржника (ПАТ "Фідобанк") на постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20, від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19, від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17; скаржник (ПАТ "Фідобанк") помилково визначає статус ТОВ "ФК "Візард" як боржника; помилковими є доводи скаржника (ПАТ "Фідобанк") про те, що похідна вимога про визнання відсутнім права вимоги задоволенню не підлягає; доводи скаржника (ПАТ "Фідобанк") в частині визнання позовних вимог за первісним позовом суперечать резолютивній частині його касаційної скарги та доводам, які зазначені ним як підстава для подання касаційної скарги; помилковими є доводи скаржника (ПАТ "Фідобанк") про безпідставне посилання суду апеляційної інстанції  на висновки, викладені в рішеннях у справі № 910/7746/20.

21. АТ "Закритий недиверсифікований венчурний    корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" подано додаткові письмові пояснення.

22. Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард" подано додаткові письмові пояснення.

23. Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард" в судових засіданнях 10.06.2025 та 17.06.2025 заперечили проти касаційних скарг з підстав викладених у відзивах.

Позиція Верховного Суду

24. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

25. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

26. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

27. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

27.1 10.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі" (позичальник) було укладено генеральну кредитну угоду № 1092015Г-Ю, відповідно до умов п. 2.1 якої банк може надавати позичальнику кредити (у тому числі кредитні лінії, овердрафти), а позичальник зобов`язується: повернути отримані кредити; сплатити банку винагороду за надання ним банківських послуг за кредитними договорами в рамках цієї генеральної кредитної угоди; сплатити неустойку та інші передбачені цією генеральною кредитною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами, платежі.

27.2  10.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі" (позичальник) було укладено кредитний договір № 1092015Г-Ю-1, що є додатковим договором до генеральної кредитної угоди № 1092015Г-Ю від 10.12.2015, згідно з яким банк надає позичальнику кредитну лінію з лімітом        - 119 000 000,00 грн, терміном погашення кредитної лінії - 09 грудня 2016 року з врахуванням графіку на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитною лінією, комісії та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки/терміни, передбачені цим договором (п. 2.1 кредитного договору).

27.3 При цьому, задля забезпечення виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015, між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк", як іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі", як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки № 1092015Г-Ю/1 та договір іпотеки № 1092015Г-Ю/2, що посвідчені 10 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р.

27.4 Предметом договору іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015 було нерухоме майно - майновий комплекс, загальною площею 33 565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15.

27.5 Предметом договору іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015 було нерухоме майно - нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6, літера 2.

27.6 У подальшому, 02.03.2016 між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" (первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард" (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі" (боржник) було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржника за генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015 та кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015 в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (п. 2.1 договору).

27.7 Згідно з п. 2.6 договору відступлення права вимоги розмір заборгованості боржника, права вимоги до якого відступаються згідно з цим договором, станом на дату укладання цього договору складає 124 941 305,93 грн, в тому числі: 5 941 305,93 грн - нараховані проценти; 119 000 000,00 грн - основне зобов`язання. Одночасно з відступленням прав вимоги за кредитним договором до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора за усіма договорами забезпечення.

27.8 Пунктом 3.1.3 договору відступлення права вимоги сторони погодили, що право вимоги переходить до нового кредитора з моменту укладення між первісним кредитором та новим кредитором акту приймання-передачі прав вимоги, але у будь-якому випадку не раніше моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор набуває прав кредитора по відношенню до боржника стосовно його заборгованості за кредитним договором та їх зобов`язань за договорами забезпечення, а також по відношенню до поручителів, майнових поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення.

27.9 Відповідно до п. 4.1 договору відступлення права вимоги, ціна договору складає 124 941 305,93 грн та відповідає рівню звичайної ціни, що склалася на ринку, визначеної на підставі незалежної експертної оцінки.

27.10 Новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора № 36485000000001, в день укладення сторонами цього договору. Оплата вважається здійсненою в момент зарахування на рахунок первісного кредитора                        № 36485000000001, грошових коштів в сумі, що вказана в п. 4.1 цього договору (п. 4.2 договору відступлення права вимоги).

27.11 За умовами п. 10.1 договору відступлення права вимоги, договір відступлення права вимоги набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

27.12 На виконання умов вказаного договору про відступлення права вимоги, ТОВ "ФК "Візард" здійснило переміщення коштів на користь ПАТ "Фідобанк" у сумі 124    941 305,93 грн згідно платіжного доручення № 81 від 02.03.2016.

27.13 Зазначене підтверджується і банківською випискою по особовому рахунку ТОВ "ФК "Візард" з 01.12.2015 по 31.03.2016. При цьому судом встановлено згідно виписок наявних в матеріалах справи, що до перерахування грошових коштів ПАТ "Фідобанк" у сумі 124 941 305,93 грн,                на рахунок ТОВ "ФК "Візард", 26.02.2016 надійшли кошти з рахунку відкритого в ПАТ "Фідобанк" від Amex Trade Invest INC у розмірі 5 000 900,00 грн, 26.02.2016 надійшли кошти з рахунку № відкритого в ПАТ "Фідобанк" від ТОВ "ПЛЕЙСМЕНТ" у розмірі 2 025 000,00 грн та 02.03.2016 надійшли кошти з рахунку відкритого в ПАТ "Фідобанк" від ТОВ "ПЛЕЙСМЕНТ" у розмірі 118 118 000,00 грн.

27.14 Постановою Правління Національного банку України від 04.12.2014 № 783/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Фідобанк" шляхом призначення куратора" було, зокрема заборонено банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки (п.4), зобов`язано банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр"), який відкритий в Національному банку України (п.5).

27.15 Постановою Правління Національного банку України від 01.12.2015 № 849/БТ строк дії Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 року № 783/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Фідобанк" продовжено до 04.12.2016.

27.16 В подальшому, на підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016 № 8 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.05.2016 № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

27.17 Згідно з даним рішенням, розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20.05.2016 до 19.06.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Фідобанк" Коваленку         О.В. строком на один місяць з 20.05.2016 до 19.06.2016 включно. Рішенням від 09.06.2016 № 959 повноваження уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію ПАТ "Фідобанк" подовжено з 20.06.2016 до 19.07.2016 включно.

27.18  18.07.2016 правлінням Національного банку України прийнято рішення № 142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", відповідно до якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 № 1265 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ФІДОБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

27.19 Відповідно до зазначеного рішення, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Фідобанк" Коваленку О.В. з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно.

27.20 Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1836 від 02.07.2018 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Фідобанк" на два роки з 20.07.2018 по 19.07.2020 включено та відповідно повноваження ліквідатора Коваленко О.В.

27.21 Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 2732 від 25.10.2019 з 28.10.2019 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Фідобанк" Білій Ірині Володимирівні.

27.22 27.11.2019 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білою І.В. прийнято рішення № 3, згідно з яким віднесено до категорії нікчемних та вирішено вважати нікчемними: договір про відступлення прав вимоги від 02.03.2016, укладений між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі", предметом якого виступає відступлення на користь ТОВ "Візард" належних ПАТ "Фідобанк" прав вимоги за кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015 та генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015 в сумі 124 941 305,93 грн; договір про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладений між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Візард", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстровим № 263; договір про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладений між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Візард", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстровим № 262 та пов`язані з ними правочини - операції з перерахування/переміщення коштів по рахункам ТОВ "ФК "Візард" та клієнтів/кредиторів ПАТ "Фідобанк", на підставі положень статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

27.23  18.03.2021 між ТОВ "ФК "Візард" та ТОВ "Вайт Енерджі" було укладено два договори про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов яких ТОВ "ФК "Візард" в рахунок погашення боргу за кредитним договором набуло у власність нерухоме майно - майновий комплекс, загальною площею 33 565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15, та нерухоме майно - нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6, літера 2 (а.с. 204-208 том 1).

27.24 Набувши право власності на нерухоме майно, ТОВ "ФК "Візард" вчинило ряд юридичних дій спрямованих на його поділ та реєстрації на себе новоутворених з предмету іпотеки об`єктів нерухомого майна (а.с. 135, 138, 146, 149 том 2).

27.25 Так, 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення 58142786 про закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень об`єкта нерухомого майна - майнового комплексу, загальною площею 33 565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15 , у зв`язку із його поділом (а.с. 66, том 2).

27.26 Підставою для прийняття такого рішення державним реєстратором став Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 57/04/1 від 28.04.2021, технічний паспорт від 28.04.2021, рішення єдиного учасника ТОВ "ФК "Візард" від 11.05.2021 (а.с. 117-159 том 1; а.с. 92-95 том 2).

27.27  14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58142663 та індексний номер: 58142593, на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності ТОВ "ФК "Візард" на нежитлову будівлю, загальною площею 21 663.6 кв. м та нежитлову будівлю, загальною площею 11901.5 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15 (а.с. 138 том 2).

27.28 Також, 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення 58142479 від 14.05.2021 про закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкта нерухомого майна: нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6, літера 2 , у зв`язку із його поділом (а.с. 79 том 2).

27.29 Підставою для прийняття такого рішення державним реєстратором став Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 56/04 від 28.04.2021, технічний паспорт від 28.04.2021, рішення єдиного учасника ТОВ "ФК "Візард" від 11.05.2021 (а.с. 141-145 том 2).

27.30  14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58142335 та індексний номер: 58142115 від 14.05.2021, на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності ТОВ "ФК "Візард" на нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2А", загальною площею 1 044.2 кв.м, та нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2", загальною площею 1 130.2 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6 літера 2 (а.с. 146 том 2).

27.31 Внаслідок вчинення зазначених реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано наступне нерухоме майно:
-    нежитлову будівлю, загальною площею: 21 663,6 кв.м. (РНОНМ 2358699480000), що розташована за адресою: м. Київ, вулиця Хвойки Вікентія, будинок 15/15;
-    нежитлову будівлю, загальною площею: 11 901,5 кв.м. (РНОНМ 2358695480000), що розташована за адресою: м. Київ, вулиця Хвойки Вікентія, будинок 15/15;
-        нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2А", загальною площею: 1 044,2 кв.м. (РНОНМ 2358688780000), що розташований за адресою: м. Київ, вулиця Хвойки Вікентія, будинок 15/15/6 літера 2;
-    нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2", загальною площею: 1 130,2 кв.м. (РНОНМ 2358682580000), що розташований за адресою: м. Київ, вулиця Хвойки Вікентія, будинок 15/15/6 літера 2.

27.32  16.03.2021 проведено електронний аукціон № UA-EA-2021-02-22-000005-b з продажу лоту № GL16N619392, до складу якого входять активи ПАТ "Фідобанк", а саме: права вимоги та інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичною особою, дебіторська заборгованість та майнові права за дебіторською заборгованістю, нерухомість та основні засоби, в тому числі права вимоги та інші майнові права за кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015, генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015 та договорами забезпечення до нього.

27.33 Згідно з протоколом електронного аукціону з продажу лоту переможцем визнано ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста". 

27.34  24.09.2021 між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було укладено, зокрема, договір № GL16N619392_3 про відступлення прав вимоги (а.с. 157-159 том 2), згідно умов якого ПАТ "Фідобанк" відступив (продав), а ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" набуло (придбало) право вимоги до ТОВ "Вайт Енерджі" за генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.09.2015, кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.09.2015, договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, реєстровий № 2018 та договором іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015, реєстровий № 2016, і за яким ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" за придання права вимоги за зазначеними кредитними договорами сплатило на користь ПУАТ "ФІДОБАНК" 1    608 243,31 грн (п.4 даного договору).

27.35 16.03.2021 між ПАТ "Фідобанк"        та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було укладено Договір комісії № 16/03/2021/1. Згідно п. 2.1. Договору комісії, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" зобов`язується за дорученням АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" за винагороду вчинити від свого імені за рахунок Комітента комплекс дій та правочини, передбачені розділом 3 цього Договору, а Комітент зобов`язується оплатити винагороду Комісіонеру в розмірі та на умовах, визначених цим Договором.

27.36 На виконання зазначеного, АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" сплатило ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" кошти у розмірі 8    716    000,00 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 50 від 06.04.2021.

27.37 06.04.2021 між ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" був підписаний Звіт про Придбання Лоту відповідно до Договору комісії № 16/03/2021/1 від 16.03.2021, де сторони визначили, що за дорученням АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" придбало на публічних торгах Лот GL16N619392 визначений відповідно до положень пункту 1.1. Договору комісії. Частка АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" в Портфелі, що визначається відповідно до положень пункту 1.1. Договору комісії, складає 67.78%.

27.38  27.09.2021 між ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" був підписаний Передавальний акт права власності на частину Лоту № GL16N619392 до Договору комісії № 16/03/2021/1 від 16.03.2021, де згідно якого ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" передає, а АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" приймає у власність частину Лоту № GL16N619392 відповідно до Реєстру Боржників/Поручителів/Іпотекодавців/Заставодавців та відповідних договорів, котрі зазначені в Додатку № 1 до цього Акту. Сторони погодили, що право власності Комітента на частину Лоту № GL16N619392 в розумінні        ст. 1018 Цивільного кодексу України, передано Комісіонером з моменту підписання цього Акту. В пунктах 22, 23 Додатку № 1 до вказаного Акту, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" передало право власності АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", на право вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення до ТОВ "Вайт Енерджі".

28. Не погоджуючись із мотивами рішення суду першої інстанції апеляційний господарський суд виходив, зокрема, із наступного.

28.1 Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України вчинення ПАТ "Фідобанк" в особі Фонду дій, спрямованих на застосування наслідків нікчемості договорів та витребування від ТОВ "ФК "Візард"        права вимоги та інших майнових прав за кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015, генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015 та договорами забезпечення до нього, право вимоги за якими набуто ТОВ "ФК "Візард".

28.2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не може самостійно застосувати наслідки        нікчемності        договору про відступлення прав вимоги від 02.03.2016, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Візард" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вайт Енерджі", предметом якого виступає відступлення на користь ТОВ "Візард" належних ПАТ "Фідобанк" прав вимоги за кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015 та генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015 в сумі 124 941 305,93 грн, договору про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладений між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Візард", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстровим № 263, договору про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладений між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Візард", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстровим № 262 та пов`язані з ними правочини - операції з перерахування/переміщення коштів по рахункам ТОВ "ФК "Візард" та клієнтів/кредиторів ПАТ "Фідобанк".

28.3 Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на момент укладення договору № GL16N619392_3 від 24.09.2021 між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста"        про відступлення прав вимоги, у ПАТ "Фідобанк" в оcобі Фонду не було обумовлених ст. 512, ст. 514 Цивільного кодексу України прав щодо відчуження дійсного та існуючого у відчужувача права вимоги та інших майнових прав за кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.12.2015, генеральною кредитною угодою № 1092015Г-Ю від 10.12.2015 та договорами забезпечення (договір іпотеки № 1092015Г-Ю/1 та договір іпотеки № 1092015Г-Ю/2, що посвідчені 10.12.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р.), у зв`язку з чим ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" не набув прав вимоги за вказаними правочинами до ТОВ "Вайт Енерджи", і відповідно, такі права вимоги не перейшли і до АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", у зв`язку з чим такі права не є порушеними в розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.        Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.09.2022 у справі        № 910/12525/20, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2024 у справі № 21/5005/2686/2012.

28.4 Судом першої інстанції неправильно застосовано статтю 17 Закону України "Про іпотеку", оскільки на момент звернення позивача за первісним позовом до суду та на момент ухвалення оскаржуваного рішення, іпотека на об`єкт нерухомого майна, а саме: майновий комплекс, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Хвойки Вікентія, будинок 15/15, загальною площею 33 565,1 кв. м. та об`єкт нерухомого майна, а саме: майновий комплекс, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Хвойки Вікентія, будинок 15/15/6 літера 2, загальною площею 2 174,5 кв. м. - припинила свою дію внаслідок звернення стягнення на вказані предмети іпотеки, адже матеріалами справи підтверджується, що 18.03.2021 між ТОВ "ФК "Візард" та ТОВ "Вайт Енерджі" було укладено два договори про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов яких ТОВ "ФК "Візард" в рахунок погашення боргу за кредитним договором набуло у власність нерухоме майно - майновий комплекс, загальною площею 33 565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15, та нерухоме майно - нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6, літера 2, і в подальшому 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58142335 та індексний номер: 58142115 від 14.05.2021, на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності ТОВ "ФК "Візард" на нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2А", загальною площею 1 044.2 кв.м, та нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2", загальною площею 1 130.2 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6 літера 2.

28.5 Оскільки на момент укладення 24.09.2021 Договору № GL16N619392_3 про відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., за реєстровим № 2900, припинив свою дію Договір іпотеки № 1092015Г-Ю/1/нежитлова будівля, укладений між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Вайт Енерджи", посвідченого 10.12.2015 Суляєвою А.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2018, та Договір іпотеки № 1092015Г-Ю/2/нежитлова будівля, укладений між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Вайт Енерджи", посвідченого 10.12.2015 Суляєвою А.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2016, ПАТ "Фідобанк" не був кредитором щодо вказаних вимог, а отже не міг їх передати ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (процесуальним правонаступником якого є Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус") за оспорюваним правочином за зустрічним позовом.

28.6 Судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення        не було враховано приписи ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та вважає їх помилковими з огляду на таке.

30. Згідно частини першої статті 236 Цивільного кодексу України    нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

31. Відповідно до законодавства за ступенем недійсності всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні), недійсність яких прямо передбачена законом, та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

32. Нікчемний правочин є недійсним в момент його вчинення у зв`язку з прямою вказівкою правової норми, а тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haberi - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню, на нікчемність правочину мають право посилатися та вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності заінтересовані особи. Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом. 

33. Відповідно до частини другої    статті 215 Цивільного кодексу України    правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

34. Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін. Бажання сторін про визнання його дійсним до уваги не беруться, оскільки такий правочин суперечить нормам закону. Суд допускає визнання такого правочину дійсним лише у випадках, визначених законом. Наприклад, при недотриманні нотаріальної форми договору за умови його повного або часткового виконання, якщо одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (частина друга    статті 220 Цивільного кодексу України).

35. Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, а породжує лише правові наслідки, пов`язані з його недійсністю. 

36. Згідно статті 216 Цивільного кодексу України    такими наслідками є поновлення сторін у їх початковому становищі    (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначила, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

38. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI)     установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами. Цим                 законом                 також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

39. Відповідно до    статті 3 Закону № 4452-VI    Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

40. Аналіз функцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладених у статтях    4,    26,    27,    37,    38    цього    Закону, дає підстави для висновку, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб бере участь у правовідносинах між учасниками ринку фінансових послуг у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших фінансових установ рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

41. Згідно частини другої    статті 38 Закону № 4452-VI    уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язана забезпечити збереження активів і документації банку, у тому числі шляхом перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

42. Відповідно до частини третьої цієї статті (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до                 Закону № 2121-ІІІ; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвели до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

43. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до    статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними, оскільки відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а відповідно до закону. 

44. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу    України    та частини третьої    статті 38 Закону 4452-VI. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків, а є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Аналогічні правові висновки Великою Палатою Верховного Суду викладено у постановах: від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16, від 04.07.2018 у справі № 819/353/16, від 05.12.2018 у справі № 826/23064/15, від 27.02.2019 у справі № 826/8273/16, під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

45. З огляду на підстави та обґрунтування первісних позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що предметом оцінки повинна бути саме наявність передбачених    статтею 38 Закону № 4452-VI    ознак та підстав для кваліфікації спірного договору як нікчемного правочину.

46. Як встановлено судом першої інстанції, постановою Правління Національного банку України від 04.12.2014 року № 783/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Фідобанк" шляхом призначення куратора" було постановлено: 1.    Запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку до 04.12.2015. 2.    На період здійснення особливого режиму контролю призначити куратором Банку службовця Національного банку України Севрук Л. Л. для забезпечення виконання функцій згідно з повноваженнями визначеними Положенням № 346. 3.    Кураторові Банку Севрук Л.Л. надати право керуватися у своїй діяльності повноваженнями, визначеними в пункті 4.9. глави 4розділу Положення № 346. 4.    Заборонити банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки. 5.    Зобов`язати банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр"), який відкритий в Національному банку України. 6.    Контроль за виконанням цієї постанови покласти на першого заступника Голови Національного банку України Писарука О.В. та директора Генерального департаменту банківського нагляду Шульгу А. А.

47. Також, судом першої інстанції встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 01.12.2015 № 849/БТ строк дії Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 № 783/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Фідобанк" продовжено до 04.12.2016.

48. Як вже було зазначено, згідно пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і надалі в редакції на момент укладення спірних правочинів) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав коли банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

49. Згідно частин першої - третьої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

50. Відповідно до частин першої - третьої статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

51. Згідно статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

52. Відповідно до пункту 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється НБУ. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

53. Згідно пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати своїм клієнтам: 1) вкладні (депозитні), 2) поточні та 3) кореспондентські рахунки. При цьому поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, відповідно до умов договору та вимог законодавства України; кореспондентським рахунком є рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається НБУ, та на підставі відповідного договору.

54. Відповідно до пункту 16.1 статті 16 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" до документів на переказ відносяться: 1) розрахункові документи, 2) документи на переказ готівки, 3) міжбанківські розрахункові документи, 4) клірингові вимоги та 5) інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. При цьому розрахунковим документом є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (пункт 1.35 статті 1 цього Закону).

55. Згідно пункту 27.1 статті 27 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ здійснюється шляхом: проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в НБУ; проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку. Внутрішньобанківський переказ здійснюється банком у порядку, визначеному цим Законом та нормативно - правовими актами НБУ.

56. Відповідно до пунктів 30.1, 30.2 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

57. Водночас частиною четвертою статті 75 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено право НБУ заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ.

58. Поняття консолідованого кореспондентського рахунку закріплено в Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління НБУ № 320 від 16.08.2006 (далі - постанова НБУ № 320).

59. Консолідований кореспондентський рахунок - це кореспондентський рахунок, який відкритий у НБУ і на якому об`єднані кошти банку та його філій для роботи банку в системі електронних платежів за відповідною моделлю обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку (пункт 1 глави 1 "Визначення термінів" розділу І "Загальні положення" згаданої Інструкції).

60. За визначенням, наведеним в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976), безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді (пункт 1.4 глави 1 "Загальні положення" зазначеної Інструкції).

61. У цьому ж пункті Інструкції визначено, що розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

62. Платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача (так само пункт 1.4 глави 1 "Загальні положення" указаної Інструкції).

63. З наведених норм права вбачається, що кошти, які знаходяться на поточному рахунку особи, відкритому в банку, належать цій особі. Особа має право вільно розпоряджатись належними їй коштами, які знаходяться на її поточному рахунку, відкритому в банку. Коли банк за розпорядженням цієї особи перераховує кошти з її поточного рахунку на рахунок іншої особи в оплату придбаних майна, майнових прав за договором, відбувається перехід права власності на ці кошти до особи, яка володіє рахунком, на який вони зараховані.

64. Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

65. В пунктах    7.44 - 7.46, 8.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №    910/10784/16 (про здійснення розрахунків клієнтів ПАТ "УПБ" з банком не через кореспондентський рахунок відкритий в НБУ, всупереч відповідних заборон) сформульовано такі висновки щодо застосування норми частини 3 статті    38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб": "Отже, приймаючи рішення про віднесення банку до категорії проблемних, НБУ може зазначити обмеження щодо діяльності такого банку, і така постанова НБУ є обов`язковою для виконання. Якщо постановою НБУ, якою віднесено банк до категорії проблемних, застосовані такі обмеження, як зобов`язання банку здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ, то таке обмеження є обов`язковим і порушення такої заборони є незаконною дією. Норми загального банківського законодавства, за якими розрахунки за банківськими операціями здійснюються іншим шляхом, у тому числі через внутрішні розрахункові рахунки банку, не повинні у цих випадках застосовуватись, оскільки законодавство щодо виведення банку з ринку є спеціальним і заборони, застосовані НБУ є заборонами, що застосовуються лише до проблемного банку у конкретному випадку та з певної причини та є обов`язковими до виконання. Застосування НБУ обмежень щодо проведення проблемним банком операцій є формою реалізації регулятором банківських послуг своїх контрольних функцій у межах загального законодавства і порушення таких обмежень є порушенням законодавства. Як зазначалось вище, порушення заборони НБУ на здійснення розрахунків за правочинами не через кореспондентський рахунок само по собі не свідчить про нікчемність договору, оскільки за змістом положень частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI такі дії не віднесено до підстав визнання правочинів нікчемними. Разом з тим і зазначення у договорі зобов`язання про оплату передачі права вимоги та наявність платіжного доручення на переказ зазначених коштів без підтвердження їх фактичного надходження та зарахування на відповідні рахунки не є достатніми доказами для підтвердження оплатності такого договору. Такі протиправні дії разом з іншими обставинами свідчать про наявність передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав нікчемності правочинів, за якими банк безоплатно здійснив відчуження майна, узяв на себе зобов`язання без установлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (пункт 1); або банк до дня визнання неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок яких став неплатоспроможним; або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим (наприклад, у зв`язку з неотриманням реальних грошових коштів) (пункт 2); або банк уклав угоду щодо відчуження майна на умовах, що не є поточними ринковими умовами (пункт 3); або банк уклав правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу майна банку з метою надання іншим кредиторам переваг, кошти для оплати яких надійшли з рахунків, відкритих у цьому самому банку, у тому числі за правочинами про відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення (пункт 7). Корегування структури банківського балансу (зміна обліку грошових зобов`язань шляхом переведення коштів з одного рахунку на іншій у межах одного банку без реального надходження коштів та без відображення їх на кореспондентському рахунку за наявності відповідного обмеження) свідчить про безоплатність операції (розрахунку за договором) та разом з іншими обставинами цієї справи вказує на нікчемність договору відступлення на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI. Зазначене обґрунтовується постановою НБУ №    293/БТ про визнання ПАТ "УПБ" проблемним, де встановлено обмеження для банку здійснювати розрахунки виключно через кореспондентський рахунок, положеннями пункту 1.12 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою НБУ від 17 червня 2004 року № 280. "

66. Зазначена правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у справі №    910/10784/16, що "корегування структури банківського балансу (зміна обліку грошових зобов`язань шляхом переведення коштів з одного рахунку на іншій у межах одного банку без реального надходження коштів та без відображення їх на кореспондентському рахунку за наявності відповідного обмеження) свідчить про безоплатність операції (розрахунку за договором) та разом з іншими обставинами цієї справи вказує на нікчемність договору відступлення на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є сталою та застосовується іншими касаційними судами.

67. Зокрема, такої правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 19.09.2023 у справі №    910/7278/19, від 12.09.2023 у справі №    910/9504/21, від 29.08.2023 по справі №    910/3014/22.

68. Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).

69. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 29.08.2023 по справі №    910/3014/22 зазначив, що: "висновки Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах мають перевагу над висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, оскільки відповідно до статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду: 1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; 2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; 3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики; 4)        здійснює інші повноваження, визначені законом. Таким чином, саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права (схожий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 41/207)".

70. Згідно частин першої - третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

71. Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини        у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993).

72. Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

73. Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

74. Відповідно до    статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

75. Згідно з частинами першою, третьою                 статті 74 Господарського процесуального кодексу України                  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

76. Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

77. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

78. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

79. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

80. Відповідно до    статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

81. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

82. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

83. Як було встановлено судом першої інстанції, на підтвердження виконання умов договору про відступлення права вимоги ТОВ "ФК "Візард" надало платіжне доручення № 81 від 02.03.2016 згідно якого сплатило ПАТ "Фідобанк" грошові кошти у сумі 124 941 305,93 грн.

84. Згідно Постанови правління НБУ "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України" від 17.06.2004 за № 280 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за № 918/9517 (яка була чинна на момент спірних правовідносин), Кореспондентський рахунок банку в Національному банку України повинен починатись на цифрове значення "1200".

85. У свою чергу рахунок який починається на цифрове значення "3648" відкривається для отримання платежів за Кредиторською заборгованістю за операціями з іншими фінансовими інструментами.

86. Враховуючи наведене, судом першої інстанції встановлено та не спростовано апеляційним господарським судом, що платіж ТОВ "ФК "Візард" у сумі 124    941 305,93 грн згідно умов Договору про відступлення права вимоги, був здійснений на внутрішній рахунок ПАТ "Фідобанк", тобто поза межами кореспондентського рахунку ПАТ "Фідобанк" відкритого в НБУ.

87. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що зазначена обставина не заперечується і учасниками справи.

88.  Судом також встановлено, що згідно виписок наявних в матеріалах справи, що перерахування відповідачем грошових коштів ПАТ "Фідобанк" у сумі 124 941 305,93 грн., на рахунок № 26502000614443 ТОВ "ФК "Візард" 26.02.2016 надійшли кошти з рахунку № 26004020650275 відкритого в ПАТ "Фідобанк" від Amex Trade Invest INC у розмірі 5 000 900,00 грн., 26.02.2016 надійшли кошти з рахунку № 26004000620407 відкритого в ПАТ "Фідобанк" від ТОВ "ПЛЕЙСМЕНТ" у розмірі 2 025 000,00 грн. та 02.03.2016 надійшли кошти з рахунку № НОМЕР_1 відкритого в ПАТ "Фідобанк" від ТОВ "ПЛЕЙСМЕНТ" у розмірі 118 118 000,00 грн.

89. Як встановлено судом першої інстанції, зазначені фінансові операції здійснювались клієнтами ПАТ "Фідобанк" по рахунках відкритих в цьому банку, тобто без реального надходження коштів в банк, тобто в даному випадку відбулось коригування структури банківського балансу ПАТ "Фідобанк"        шляхом зміни обліку грошових коштів серед клієнтів банку.

90. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж здійснений ТОВ "ФК "Візард" на рахунок ПАТ "Фідобанк" згідно платіжного доручення № 81 від 02.03.2016 на суму 124    941 305,93 грн. не є належним та достатнім доказом для підтвердження оплатності договору, оскільки в даному випадку відбулось корегування структури банківського балансу (зміна обліку грошових зобов`язань шляхом переведення коштів з одного рахунку на іншій у межах одного банку без реального надходження коштів та без відображення їх на кореспондентському рахунку за наявності відповідного обмеження), що    свідчить про безоплатність операції (розрахунку за договором).

91. У свою чергу, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що безоплатність операції щодо сплати ТОВ "ФК "Візард" на рахунок банку ціни за договором про відступлення прав свідчить, що Договір про відступлення права вимоги від 02.03.2016 та Договори про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладені між ТОВ "ФК "Візард", ТОВ "Вайт Енерджи" та ПАТ "Фідобанк", є нікчемними на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

92. Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, нікчемність договору про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладеного між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Візард", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстровим № 263 та  договору про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016, укладеного між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "ФК "Візард", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. за реєстровим № 262, виключає як законність набуття  ТОВ "ФК "Візард" будь-яких прав вимоги до ТОВ "Вайт Енерджи" за кредитними та іпотечними договорами, так і подальше розпорядження ними, в т.ч. шляхом звернення стягнення, подальшої передачі спірного майна в наступну іпотеку.

93. Відтак, судом першої інстанції згідно фактичних обставин справи вірно встановлено, що законним власником відповідних прав вимоги, до їх продажу на організованому  Фондом гарантування вкладів фізичних осіб аукціоні, завжди був ПАТ "Фідобанк", який правомірно відчужив вказані права на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста", а останнє правомірно звернулося з позовом як власник таких прав на момент звернення до суду.

94. При цьому, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає необґрунтованим посилання суду апеляційної інстанції на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 та доводи викладені у відзиві ТОВ "ФК "Візард" про те, що Банк та Фонд гарантування мають спочатку отримати судове рішення щодо застосування наслідків нікчемного правочину та витребувати передане раніше право вимоги з огляду на таке.

95. Відповідно до частини четвертої    статті 236 Господарського процесуального кодексу України    при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

96. Всупереч наведеному, суд апеляційної інстанції в цьому випадку помилково не застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 11.01.2022 у справі №    910/10784/16.

97. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №         233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

98. Зокрема, оцінюючи подібність справи № 910/12525/20 на постанову у якій посилався суд апеляційної інстанції та ТОВ "ФК "Візард" у своєму відзиві та справ № 910/10784/16 (зазначеної у рішенні суду першої інстанції та у цій постанові), № 910/13153/23 (справа що розглядається ), колегія суддів зазначає наступне.

99. У справі № 910/12525/20 предметом розгляду був позов про визнання недійсними відкритих торгів, протоколу електронного аукціону та договору купівлі-продажу.

100. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, у цій справі позовна заява була мотивована зокрема тим, що на момент проведення аукціону та укладення оспорюваного договору № 81/1 ПАТ "Український професійний банк" не мало прав вимоги за іпотечними договорами, оскільки іпотечні обтяження земельних ділянок за іпотечними договорами були припинені ще у 2015.

101. У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду зазначено, зокрема, наступне:

- Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої    статті 215 ЦК України    та частини третьої    статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою    статті 38 цього ж Закону    перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також наступають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків, тому не може вважатись одностороннім правочином, адже він не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків ані в банку, ані в іншої сторони правочину, віднесеного наказом до нікчемних. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органів управління та контролю банку, спрямованим на збереження активів і документації банку та який діє у межах цієї юридичної особи.

- Накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть установлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема контрагентів банку. Тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

- Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Оскільки наказ банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов`язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів унаслідок прийняття такого наказу. Права позивача не можуть бути порушені внаслідок видання внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. У такій ситуації сторона правочину може вважати відповідні правочини чинними і не виконувати жодних дій з повернення майна чи грошових коштів банку. Повідомлення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів.

102. При цьому, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 у частині вимоги про визнання недійсним з моменту укладення договору № 81/1 купівлі-продажу майнових прав та відмовляючи в позові в зазначеній частині, Велика Палата Верховного Суду покликалася на обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав.

103. Натомість у цій справі № 910/13153/23 та у справі № 910/10784/16 предметом позову є, зокрема, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

104. При цьому, у вказаних справах судами досліджувалося питання щодо застосування положень частини третьої статті    38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та досліджувалися відповідні обставини та, зокрема, порушення заборони НБУ на здійснення розрахунків за правочинами не через кореспондентський рахунок.

105. Отже, предмет спору у наведеній справі № 910/12525/20, та у справах 910/10784/16 (зазначеної у рішенні суду першої інстанції та у цій постанові), № 910/13153/23 (справа що розглядається) не є подібним. Окрім того, зміст правовідносин у вказаній справі не є подібними до змісту правовідносин у справах № 910/10784/16 та № 910/13153/23.

106. Відтак, у цьому випадку до спірних правовідносин підлягали застосуванню правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №    910/10784/16, як такі, що сформовані у справі, зміст правовідносин у якій є подібними до змісту правовідносин у цій справі № 910/13153/23.

107. При цьому, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові та ТОВ "ФК "Візард" у своєму відзиві на касаційну скаргу покликалися на висновки у наведеній постанові Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, виокремивши їх із контексту вказаного судового рішення, не урахувавши викладених в рішенні правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та встановлених фактичних обставин.

108. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції в цьому випадку помилково не застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.01.2022 у справі №    910/10784/16 та помилково застосував правові висновки викладені у        постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20.

109. Також, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає необґрунтованим висновки суду апеляційної інстанції та доводи викладені у відзиві ТОВ "ФК "Візард" про те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення        не було враховано положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

110. Відповідно до частини четвертої    статті 75 Господарського процесуального кодексу України    обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

111. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

112. Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

113. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

114. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

115. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

116. При цьому, предметом первісного позову Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" у справі № 910/7746/20 було стягнення 140 000,00 грн.

117. Натомість предметом первісного позову у цій справі № 910/13153/23 є застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, визнання права кредитора, іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

118. Також, предметом зустрічного позову у справі № 910/7746/20 було визнання протиправним та скасування рішення № 3 від 27.11.2019 про визнання нікчемними правочинів та визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором.    

119. Натомість предметом зустрічного позову у цій справі № 910/13153/23 є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та визнання відсутнім у ТОВ "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" права іпотеки за Договором іпотеки.

120. Відтак, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду приходить до висновку про те, що справа № 910/7746/20 та справ, яка розглядається № 910/13153/23, є відмінними за предметом спору як за первісними так і за зустрічними позовами у вказаних справах, а тому відмінним є і предмет доказування у вказаних справах.

121. Також, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає про те, що судом першої інстанції у рішенні від 24.11.2020 у справі 910/7746/20 зазначено, зокрема, про те, що не обґрунтованим є посилання        банку на порушення пункту 1 частини третьої    статті        38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким передбачено, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог,        оскільки, як зазначалось вище, відповідно до платіжного доручення № 81 від 02.03.2016 на рахунок первісного позивача в оплату договору було сплачено    124 941 305,93 грн. Разом з тим, рішення суду першої інстанції у справі № 910/7746/20 щодо застосування пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" прийняте 24.11.2020. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції у справі № 910/13153/23 не врахував правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16, який при подібних у справі № 910/13153/23 правовідносинах, по іншому застосував положення статті    38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і виснував, що внутрішнє переміщення коштів у одному і тому ж проблемному банку свідчить про безоплатність операції (розрахунку за договором) та про нікчемність договору (п.п. 57 - 66 цієї постанови у справі № 910/13153/23).

122. При цьому, із місту вказаного рішення не убачається про встановлення фактичних обставин у вказаній справі в контексті зазначення у договорі зобов`язання про оплату передачі права вимоги та наявність платіжного доручення на переказ зазначених коштів без підтвердження їх фактичного надходження та зарахування на відповідні рахунки.

123. Відповідно до частини сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

124. Велика Палата Верховного Суду, неодноразово звертала увагу на те, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків, такі, як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Натомість правова оцінка може полягати, зокрема,  у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належними чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною чи додержано стороною вимог закону тощо           (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду  від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, пункт 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду  від 01.09.2020 у справі №907/29/19, пункт 136 постанови Великої Палати Верховного Суду  від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

125. Так  у  пункті 109 постанови від 08.08.2023 у справі 910/19199/21 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що помилковим є врахування як преюдиційних обставин під час розгляду справи № 910/19199/21 правових оцінок судів, які вони надали певним фактам у справі № 916/1015/21. Такі правові оцінки, зокрема щодо припинення зобов`язання за кредитним договором, не є обов`язковими для суду у справі № 910/19199/21

126. З огляду на викладене, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що висновок суду у справі № 910/7746/20 про дійсність (відсутність ознак нікчемності) договорів про відступлення права вимоги від 02.03.2016 укладених між укладені між ТОВ "ФК "Візард", ПАТ "Вайт Енерджи" та ПАТ "Фідобанк" є правовою оцінкою суду встановленим ним фактам, яка в силу частини сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не є обов`язковою для цієї справи.

127. Відтак, необґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції та доводи викладені у відзиві ТОВ "ФК "Візард" про те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення        не було враховано положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

128. Натомість суд апеляційної інстанції в цьому випадку помилково застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

129. Відповідно до частини другої статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом.

130. Відтак, враховуючи встановлену судом першої інстанції нікчемність Договору відступлення права вимоги від 02.03.2016 укладеного між ТОВ "ФК "Візард", ПАТ "Вайт Енерджи" та ПАТ "Фідобанк" на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нікчемними є Договори про відступлення прав за договором забезпечення від 02.03.2016.

131. Тому, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що права вимоги за зобов`язаннями ТОВ "Вайт Енерджі" за Кредитним договором та Договорами забезпечення не перейшли до ТОВ "ФК "Візард", а залишилися у банка і після укладення нікчемного договору в 2016 році, були і продовжували бути наявні у банку, та законно ним були відчужені позивачу в 2021 році.        

132. Наведеним спростовуються протилежні висновки суду апеляційної інстанції та відповідні аргументи викладені у відзивах на касаційні скарги з посиланням, зокрема, на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.09.2022 у справі        № 910/12525/20, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2024 у справі № 21/5005/2686/2012, оскільки такі посилання здійснено із виокремленням таких висновків із контексту судових рішень та без урахування викладених в рішеннях правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами у справі № 910/13153/23 доказів та встановлених фактичних обставин.

133. Судом першої інстанції встановлено, що на виконання нікчемних правочинів з відступлення прав вимоги за кредитним договором і договорами забезпечення, 18.03.2021 між ТОВ "ФК "Візард" та ТОВ "Вайт Енерджі" було укладено два договори про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов яких ТОВ "ФК "Візард" в рахунок погашення боргу за кредитним договором набуло у власність нерухоме майно - майновий комплекс, загальною площею 33 565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15 та нерухоме майно - нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м, розташований за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6, літера 2 (а.с. 204-208 том 1).

134. Також, судом першої інстанції встановлено, що набувши право власності на нерухоме майно, ТОВ "ФК "Візард" вчинило ряд юридичних дій спрямованих на його поділ та реєстрації на себе новоутворених з предмету іпотеки об`єктів нерухомого майна (а.с. 135, 138, 146, 149 том 2). Так, 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення 58142786 про закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень об`єкта нерухомого майна - майнового комплексу, загальною площею 33 565,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15 , у зв`язку із його поділом (а.с. 66 том 2). Підставою для прийняття такого рішення державним реєстратором став Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 57/04/1 від 28.04.2021, технічний паспорт від 28.04.2021, рішення єдиного учасника ТОВ "ФК "Візард" від 11.05.2021 (а.с. 117-159 том 1; а.с. 92-95 том 2). 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58142663 та індексний номер: 58142593, на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності ТОВ "ФК "Візард" на нежитлову будівлю, загальною площею 21 663.6 кв. м та нежитлову будівлю, загальною площею 11901.5 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15 (а.с. 138 том 2). Також, 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення 58142479 від 14.05.2021 про закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкта нерухомого майна: нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6, літера 2 , у зв`язку із його поділом (а.с. 79 том 2). Підставою для прийняття такого рішення державним реєстратором став Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 56/04 від 28.04.2021, технічний паспорт від 28.04.2021, рішення єдиного учасника ТОВ "ФК "Візард" від 11.05.2021 (а.с. 141-145 том 2). 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Ганною Олексіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58142335 та індексний номер: 58142115 від 14.05.2021, на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності ТОВ "ФК "Візард" на нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2А", загальною площею 1 044.2 кв.м, та нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2", загальною площею 1 130.2 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 15/15/6 літера 2 (а.с. 146 том 2).

135. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначені підстави припинення іпотеки, до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо Іпотекодавець не відновив її.

136. Якщо відсутні підстави для припинення іпотеки передбачені у статті 17 Закону України "Про іпотеки", то іпотека є дійсною навіть за відсутності запису про іпотеку у відповідних реєстрах та для нового власника майна у порядку статті 23 Закону України "Про іпотеку" (правовий висновок Верховного Суду у постановах: № 922/1995/17 від 16.10.2020; № 646/4428/16-ц від 22.01.2020).

137. Враховуючи притаманний інституту    іпотеки принцип слідування, який закріплений в статті 23 Закону України "Про іпотеку", при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи, право іпотеки зберегло свою силу. Новий власник нерухомого майна прийняв на себе всі права та обов`язки Іпотекодавця.

138. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом.

139. Стаття 23 Закону України "Про іпотеку" свідчить, що правовий режим майна, яке знаходиться в іпотеці, не змінюється незалежно від кількості правочинів, за якими право власності переходило до інших набувачів такого права. Тому до нових власників предмета іпотеки перейшли всі права і обов`язки Іпотекодавця за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.                 

140. Чинне законодавство не встановлює залежність збереження права іпотеки від добросовісності чи недобросовісності нового власника предмету іпотеки, а також від його обізнаності про обтяження придбаного нерухомого майна чи оспорювання в судовому порядку права іпотекодержателя на це майно на момент його придбання.

141. Будь-яких обмежень або виключень, які б дозволяли звільнити особу, що придбала іпотечне майно від переведених на нього обов`язків Іпотекодавця на підставі того, що при укладенні договору купівлі-продажу вона не знала про наявність іпотечного обтяження, законом не передбачено.

142. Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України "Про іпотеку"    є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення    статті 17 Закону України "Про іпотеку"    містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, такий висновок кореспондується із статтею 593 Цивільного кодексу України.

143. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 668/9978/15-ц та від 12.06.2019 у справі № 205/578/14-ц.

144. Тому, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відсутні підстави для припинення договору іпотеки, встановлені статтею 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

145. Відтак, в цьому випадку за ПАТ "Фідобанк" залишався той самий обсяг прав, як і у разі відсутності вказаного нікчемного правочину.

146. Тому, оскільки вказане майно (право вимоги) не вибувало у 2016 в зв`язку із нікчемністю правочину із володіння ПАТ "Фідобанк" та останнє залишалося їх власником до 2021 (момент його відчуження), то відсутні підстави для застосування в цьому випадку положень статті 388 Цивільного кодексу України. Статтею 388 Цивільного кодексу України передбачено витребування майна з чужого незаконного володіння. Оскільки вказане майно (право вимоги) залишалося і у 2016 році у ПАТ "Фідобанк" та не вибувало, то не було необхідності витребування ним цього майна (права вимоги). Відтак, безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції про необхідність витребування банком на підставі статті 388 Цивільного кодексу України цього майна (права вимоги).

147. Наведеним спростовуються протилежні висновки суду апеляційної інстанції та відповідні аргументи викладені у відзивах на касаційні скарги.

148. Відтак, нікчемність договору про відступлення прав вимоги від 02.03.2016 свідчить про відсутність правових підстав набуття ТОВ "ФК "Візард" будь - яких прав вимоги до боржника за кредитними та іпотечними договорами і подальше розпорядження ними і зокрема для звернення стягнення на предмет іпотеки, поділу, передачі в наступну іпотеку.

149. Судом першої інстанції також було враховано, що відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України "Про іпотеку" у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

150. Новоствореним об`єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами (постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 910/4650/17, від 30.05.2018 у справі № 5013/462/12, від 04.09.2018 у справі № 914/2660/15, від 19.04.2018 у справі № 161/3376/17, від 04.07.2018 у справі № 335/640/15-ц, від 13.01.2021 у справі № 535/44/16-ц, від 13.05.2021 у справі № 363/3583/15-ц).

151. Враховуючи, що за встановленими у цій справі обставинами об`єкти нерухомого майна котрі перебувають зараз у власності ТОВ "ФК "Візард", були утворені шляхом поділу предмету іпотеки за Договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015 та Договором іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані об`єкти нерухомості не є новоствореними, а є предметом іпотеки.

152. Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що у зв`язку із зазначеним, нежитлова будівля, загальною площею (кв.м): 21663.6 (РНОНМ 2358699480000) та нежитлова будівля, загальною площею (кв.м): 11901.5 (РНОНМ 2358695480000), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки №1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2А", загальною площею (кв.м): 1044.2 (РНОНМ 2358688780000) та нежилий будинок-колишній наземний склад з підвалом ЦО літера "2", загальною площею (кв.м): 1130.2 (РНОНМ 2358682580000), що розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Хвойки Вікентія, будинок 15/15/6 літера 2 є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки №1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015.

153. Згідно положень статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені                 частинами першою - третьою,                 п`ятою                 та                 шостою статті 203    цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

154. Частиною першою статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

155. Відповідно до     статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

156. Правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

157. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16, від 04.07.2018 у справі № 819/353/16, від 05.12.2018 у справі № 826/23064/15, від 27.02.2019 у справі № 826/8273/16.

158. За змістом статей    15    і    16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

159. Відповідно до частини другої    статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 

160. Згідно положень    статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, в тому числі, шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, обмежують права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

161. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

162. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

163. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно вважав, що вимоги позивача про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів (договорів відступлення) шляхом визнання за ним прав кредитора та прав іпотекодержателя на об`єкти нерухомого майна, що були зареєстровані на підставі поділу предмету іпотеки, підлягають задоволенню в повному обсязі.

164. Статтею 193 Господарського Кодексу України    та    статтею 526 Цивільного Кодексу України                 передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (частини перша, сьома    статті 193 Господарського кодексу України).

165. Згідно частини першої    статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

166. Відповідно до    статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього                 Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

167. Згідно частини першої    статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

168. Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

169. Згідно статті 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

170. Як встановлено судом першої інстанції 10.12.2015 між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "Вайт Енерджі" було укладено кредитний договір з лімітом - 119 000 000,00 грн., терміном погашення кредитної лінії - 09.12.2016. 

171. Положеннями частини другої статті 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

172. Частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України        визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

173. Із змісту частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

174. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України    встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

175. Згідно статей    525,    526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та    Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

176. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

177. Зважаючи, що за встановленими судом першої інстанції обставинами зобов`язання ТОВ "Вайт Енерджі" за кредитним договором не були виконані, станом на дату подачі позову ТОВ "Вайт Енерджі" має заборгованість перед позивачем у загальній сумі 405    873    359,49 грн., що підтверджується розрахунком наданих разом з позовною заявою.

178. Як встановлено судом першої інстанції, у забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Вайт Енерджі" за даним Кредитним договором було укладено Договір іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015 та Договір іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015. Відповідно до п. 2.1.1. іпотечних договорів, Іпотекодержатель має право у разі порушення боржником основного зобов`язання та/або Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, вимагати дострокового виконання основних зобов`язань за основним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.1 іпотечних договорів звернення стягнення здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

179. Відповідно до    статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

180. Згідно статті 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

181. Відповідно до статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених    статтею 12 цього Закону. 

182. Вказане кореспондується з положеннями статті 589 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

183. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку"    за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

184. При цьому колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відзначає, що поділ спірного майна в силу приписів статті 5 Закону України "Про іпотеку" не припиняє чинності іпотеки, встановленої згідно Договорів іпотеки №1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015 та №1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015, адже при поділі предмета іпотеки договір іпотеки та відповідна іпотека зберігають свою силу на створені нові об`єкти (частини).

185. Звернення стягнення на предмет іпотеки    здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України "Про іпотеку"). Відсутність попереднього направлення вимоги згідно ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про усунення порушення не нівелює прав законного іпотекодержателя на звернення до суду за захистом своїх порушених прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, адже стосується виключно позасудового порядку.

186. Статтею 41 Закону України "Про іпотеку"    встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої                Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього    Закону.

187. Відповідно до частин першої, другої статті 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про                 звернення стягнення на предмет іпотеки                 в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

188. З огляду на викладене, відсутність заперечень як ТОВ "Вайт Енерджі", так і ТОВ "ФК "Візард" (в т.ч. на стадії касаційного провадження) з приводу визначеної суми заборгованості боржника за кредитними договорами, правильними є висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015 та Договору іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015, в рахунок погашення заборгованості    ТОВ "Вайт Енерджі" перед позивачем за Кредитним договором, у загальному розмірі 405 873 359,49 грн.  з яких тіло кредиту у розмірі 119 000 000,00 грн., нараховані відсотки у розмірі 151 557 095,89 грн., інфляційні втрати, нараховані на тіло кредиту, у розмірі 108 710 797,85 грн. та 3% річних, нараховані на тіло кредиту, у розмірі 26 605 465,75 грн.).

189. Враховуючи фактичні обставини справи в сукупності з приписами статті 261 Цивільного кодексу України та правовими висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо порядку визначення початку перебігу позовної давності відносно застосування наслідків нікчемних правочинів, викладеними в постанові від 25.03.2024 у справі № 927/594/23, Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що строк позовної давності в межах даного спору повинен рахуватися з 27.11.2019, коли уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білою І.В. було прийнято рішення № 3 від 27.11.2019, щодо виявлення факту нікчемності правочину, згідно з яким було віднесено правочини до категорії нікчемних, який на момент звернення з позовом у даній справі (18.08.2023) з урахуванням приписів пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції, чинній на вказану дату, не сплинув.

190. Відтак, враховуючи все вищевказане суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову.

191. Також, виходячи із змісту статей 15,    16 Цивільного кодексу України,    статті 20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

192. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

193. Згідно частин першої - третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

194. Частиною третьою статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

195. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України). 

196. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 Цивільного кодексу України).

197. Згідно положень статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є        недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст        правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

198. З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

199. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

200. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. 

201. За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним в частині    повинно бути доведено, укладення оспорюваного правочину, та наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод (їх частин) недійсним.

202. Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ "ФК "Візард" в зустрічному позову з посиланням на обставини встановлені в рішенні Господарського суду м. Києва від 24.11.2020 у справі № 910/7746/20, вважає, що Договір № GL16N619392_3 від 24.09.2021 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого ПАТ "Фідобанк" відступив (продав), а ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" набуло (придбало) право вимоги до ТОВ "Вайт Енерджі" за кредитним договором та договорами забезпечення є недійсним в частині відступлення таких прав вимоги, оскільки такий договір був укладений з порушенням статей 512, 514 Цивільного кодексу України.

203. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

204. Згідно частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

205. Відповідно до частини першої статті 519    Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

206. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 Цивільного кодексу України. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18).

207. Як було встановлено судом першої інстанції у цій справі, саме позивач за первісним позовом набув права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, а не ТОВ "ФК "Візард", а тому обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що доводи позивача за зустрічним позовом є безпідставними.

208. З огляду на викладене, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню вимоги про відсутність у ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" прав іпотекодержателя за договором іпотеки № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, договором іпотеки № 1092015Г-Ю/2 від 10.12.2015 укладених між банком та ТОВ "Вайт Енерджі".

209. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

210. Відтак, аргументи касаційних скарг знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження.

211. Натомість висновки суду апеляційної інстанції та аргументи викладені у відзивах ТОВ "ФК "Візард" на касаційні скарги спростовуються вищенаведеним.

212. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

213. Відповідно до статті 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

214. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

215. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

216. Однак, враховуючи викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам не відповідає, оскільки при її ухваленні судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статей 3, 15, 16, 203, 215, 216, 512, 514, 526, 599 Цивільного кодексу України, пунктів 1, 3, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та порушено положення статей 75, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України.

217. При цьому, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, яке помилково скасував суд апеляційної інстанції постановою від 02.04.2025.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" від 07.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23 задовольнити.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" від 29.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 910/13153/23 в частині задоволення зустрічних позовних вимог про: "Визнати недійсним Договір    № GL16N619392_3 про відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., за реєстровим № 2900, укладений 24 вересня 2021 року між ПАТ "ФІДОБАНК" та ТОВ "Фінансова Компанія "Інвестохіллс Веста" (процесуальним правонаступником якого у справі є АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"), в частині відступлення права вимоги до ТОВ "ВАЙТ ЕНЕРДЖІ" за Генеральною кредитною угодою №1092015Г-Ю від 10.09.2015, Кредитним договором № 1092015Г-Ю-1 від 10.09.2015, Договором іпотеки    № 1092015Г-Ю/1 від 10.12.2015, реєстровий № 2018 та Договором іпотеки    № 1092015ГЮ/2 від 10.12.2015, реєстровий № 2016" задовольнити.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі  № 910/13153/23 скасувати.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2024 у справі № 910/13153/23 залишити в силі. 

5. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            В. В. Білоус

Судді                                                                                        О. В. Васьковський

                                                                                             В. Я. Погребняк