УХВАЛА
31 липня 2025 року 
м. Київ
cправа №  910/4405/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І., 
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 (колегія суддів: Сулім В. В., Коротун О. М., Майданевич А. Г.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії, визнання права наймача у договорі, визнання договору найму майнових прав та додаткових угод дійсними і укладеними, 
ВСТАНОВИВ:
1.           ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі -АТ «Державний експортно-імпортний банк України ), в якому просив суд:
-          визнати право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю центру сімейного дозвілля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 745013980000 за ОСОБА_1 ; 
-          зобов`язати АТ «Державний експортно-імпортний банк України» передати ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна, а саме, будівлю центру сімейного дозвілля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 745013980000, та визнати укладеним акт приймання-передачі у редакції наведеній у прохальній частині позовної заяви б/д від 08.04.2025; 
-          визнати права наймача, встановлені у договорі найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 року та додатках до нього від 06.10.2016, 23.03.2017 та 01.03.2022 за ОСОБА_1 ; 
-          визнати договір (нікчемний договір) найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 та додаткові угоди до нього від 06.10.2016, 23.03.2017 та 01.03.2022, які підписані між Товариством з обмеженою відповідальністю «Освітня корпорація інформаційних технологій» та Багатопрофільним підприємством «Солідарність» у формі товариства з обмеженою відповідальністю дійсними та укладеними. 
2.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії, визнання права наймача у договорі, визнання договору найму майнових прав та додаткових угод дійсним і укладеними - залишено без руху, зокрема, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору у встановлених порядку та розмірі та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 
3.           22.04.2025 позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій, зокрема, зазначив, що він звільняється від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, оскільки має статус учасника бойових дій, а позовні вимоги стосуються захисту його порушеного права. Також, за твердженням позивача, останній є інвалідом 3 групи та пенсіонером як колишній працівник структури Міністерства внутрішніх справ України, що додатково дає йому право у відповідності до статті 8 Закону України «Про судовий збір» на зменшення розміру судового збору.
4.          У зв`язку з цим позивач просив суд першої інстанції: звільнити його від сплати судового збору за подачу позовної заяви до АТ «Державний експортно-імпортний банк України»; у випадку, якщо суд прийме рішення про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшити розмір суми судового збору до 10  000,00  грн.
5.          При цьому до заяви про усунення недоліків позивачем було додано копію посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 15.03.2016 Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до вказаного посвідчення його пред`явник має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. 
6.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви до АТ «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру суми судового збору до 10 000, 00 грн відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи повернуто.
7.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 залишено без змін.
8.           ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, поновити строк на подання касаційної скарги, звільнити скаржника від сплати судового збору за подання касаційної скарги. 
9.          Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові не правильно тлумачать положення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» без врахування висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми права у подібних відносинах, викладених в ухвалі від 11.09.2024 у справі №   567/79/23.
10.          При цьому, за твердженням скаржника, формулювання пункту 13 частини першої статті 5 Закон України «Про судовий збір» є імперативним і передбачає загальне звільнення від сплати судового збору осіб, які в ньому зазначені, до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їхніх прав, а не тільки щодо «соціальних спорів», як помилково вважають суди попередніх інстанцій. Зазначає, що пункт 13 частини першої статті 5 Закон України «Про судовий збір» не містить обмеження щодо характеру спору, предмета та підстав позову, якщо позивач є учасником бойових дій. Суди першої та апеляційної інстанцій самовільно звузили норму закону, обмеживши її застосування лише щодо справ, які прямо стосуються «соціального захисту», такий підхід не ґрунтується на законі, є неправомірним обмеженням прав позивача, оскільки закон не встановлює подібної категоризації спорів.
11.           14.07.2025 до Верховного Суду надійшли заперечення АТ «Державний експортно-імпортний банк України» проти відкриття касаційного провадження. 
12.          Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2024 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського   Г.   М., Рогач Л. І.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке. 
13.          Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного суду, якою залишено без змін увалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви в частині сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. 
14.          Так, статтею 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
15.          Згідно зі статтею 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. 
16.          Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» визначено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
17.          Відповідно до пункту 13 частини першого статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. 
18.          Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
19.          Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать учасники бойових дій. 
20.          Статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що ветерани війни отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.
21.          Перелік пільг, які надаються учасникам бойових дій, визначений у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
22.          Проте, серед переліку пільг, наведених у вказаній статті, немає пільг на звільнення від сплати судового збору у разі звернення до суду з вимогами, подібними до тих, з якими ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції. 
23.          Верховний Суд зазначає, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
24.          Такий висновок узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19, постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 490/8128/17, від 12.12.2023 у справі № 600/1927/23, від 18.04.2022 у справі № 910/6441/21, від 18.07.2022 у справі № 161/18983/20 та ухвалах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №  920/412/20, від 06.10.2021 у справі № 909/658/20, від 21.06.2023 у справі № 925/615/22, від 25.12.2024 у справі № 910/21974/21.
25.          Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 в контексті аналізу застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір" дійшла висновку, що правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Водночас, оскільки у справі № 9901/311/19 особа зверталась за захистом права, яке не випливало із статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто позов не зачіпав обсяг соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосувався соціального і правового захисту ветеранів війни, то Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ця особа не звільняється від сплати судового збору, попри її статус учасника бойових дій, на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». 
26.          У справі, що переглядається, судами встановлено, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності на об`єкт нерухомості, визнання прав наймача, визнання договору найму майнових прав дійсним тощо не пов`язаний з порушенням його прав учасника бойових дій, не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту учасника бойових дій. 
27.          Отже, дана справа не пов`язана із захистом порушених прав позивача саме як учасника бойових дій, а тому у цьому випадку на нього не поширюється дія пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, про що обґрунтовано виснували суди попередніх інстанцій. 
Зазначений висновок судів відповідає вищенаведеному висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/311/19. 
28.          Що стосується посилання скаржника на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 567/79/23, то колегія суддів зазначає, що пункти 53- 58 вказаної ухвали, які цитує скаржник у касаційній скарзі, стосуються мотивів передачі справи № 567/79/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду та не є висновками самої Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності значно ширшого тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». 
29.          Водночас Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.09.2024 у справі № 567/79/23 зазначила, що із часу прийняття нею 09.10.2019 постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.
30.          Таким чином, Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин для відступу від раніше викладеного правового висновку у справах № 9901/311/19, № 545/1149/17. 
31.          З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції з дотриманням норм чинного законодавства залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви.
32.          При цьому колегія суддів зазначає, що оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні клопотання позивача про зменшення розміру суми судового збору до 10 000,00 грн скаржником не оскаржуються, а тому касаційним судом в цій частині не переглядаються. 
33.          Згідно з частиною другою статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
34.          З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
35.          Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги не розглядаються.
36.          Керуючись статтями 234, 287, частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/4405/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                                    Л. І. Рогач