ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року 
м. Київ
cправа №  873/287/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О. В. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я., 

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбульова Антона Вадимовича 
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду (головуючий - суддя Гончаров    С. А.) від 28.05.2025 
за скаргою ОСОБА_1 
на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбульова Антона Вадимовича
у справі за заявою Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод"
про видачу наказу на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації "Радник" від 23.06.2023 у третейській справі № 04/09-2023
за позовом Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод"
до Приватного підприємства ім. Зубковського
про стягнення.

Учасники справи:
представник позивача - не з`явився, 
представник відповідача - не з`явився,
представник приватного виконавця - не з`явився.
1.          Короткий зміст вимог
1.1.          23.06.2023 Черкаський обласний постійно діючий третейський суд при Корпорації "Радник" (далі - Третейський суд) постановив рішення у третейській справі № 04/09-2023 (далі - Рішення) про задоволення позову Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" (далі - Позивач) про стягнення з Приватного підприємства ім. Зубковського (далі - Відповідач) на користь Позивача заборгованості за товар, отриманий за укладеним з Позивачем договором поставки в сумі 6 430    731    грн 71 коп., з яких 4 322    524 грн 17 коп. - заборгованості за товар, 1    225    702 грн 06 коп. - пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань, 882    505 грн 48 коп. - процентів річних та 64    307 грн 31 коп. третейського збору.
1.2.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 заяву Позивача про видачу наказу на примусове виконання Рішення Третейського суду задоволено, ухвалено видати наказ на примусове виконання Рішення Третейського суду, за яким стягнути з Відповідача на користь Позивача 6    430 731 грн 71 коп., з яких 4 322    524 грн 17 коп. є заборгованістю за товар, отриманий за договором поставки; 1 225    702 грн 06 коп. - пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором поставки; 882    505 грн 48    коп. - проценти річних; а також стягнути з Відповідача на користь Позивача третейський збір в сумі 64 307 31 коп. та 1342 грн 00 коп. судового збору за розгляд заяви у Північному апеляційному господарському суді.
29.01.2024 Північний апеляційний господарський суд видав накази на примусове виконання Рішення Третейського суду у третейській справі №    04/09-2023.
1.3.          23.09.2024 Північний апеляційний господарський суд, з урахуванням ухвали від 14.10.2024 про виправлення описки, ухвалив про задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (стягувача) у справі №    873/287/23, заміну стягувача (позивача) у наказі Північного апеляційного господарського суду у справі № 873/287/23 від 29.01.2024 про стягнення з Відповідача на користь Позивача 1    342 00 коп. судового збору за розгляд заяви у Північному апеляційному господарському суді (далі - Наказ), а саме Позивача на його правонаступника ОСОБА_1 .
1.4.          27.03.2025 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Горбульов Антон Вадимович (далі - Приватний виконавець) повідомленням повернув стягувачу ( ОСОБА_1 ) без виконання Наказ на примусове виконання Рішення на суму 1342 (одна тисяча триста сорок дві гривні) 00 коп. судового збору з підстав порушення заявником правил підвідомчості при зверненні з вимогами про примусове виконання Наказу за місцем знаходження коштів на рахунках боржника (Відповідача), однак не за місцезнаходженням цього боржника, тоді як відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження коштів на рахунках боржника є порушенням правил етики приватних виконавців України в частині прояву недобросовісної конкуренції, що може призвести до притягнення Приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. 
Також Приватний виконавець зазначив, що стягувач не надав доказів перебування майна боржника на території міста Києва, а відомості про відкриті рахунки Відповідача є неактуальними, так як відповідна довідка фіскальної служби датована 29.10.2024.
1.5.          28.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду зі скаргою на дії Приватного виконавця та просив визнати неправомірними його дії з повернення стягувачеві без прийняття до виконання Наказу про стягнення з приватного підприємства ім. Зубковського 1    342 грн 00 коп. судового збору та зобов`язання Приватного виконавця вжити дій щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Наказу.
1.6.          Скарга обґрунтована незаконністю повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття його до виконання, що призвело до порушення права стягувача обирати виконавця судового рішення та відповідно принципу диспозитивності, а посилання Приватного виконавця на приписи Кодексу професійної етики приватних виконавців є неналежною підставою для повернення виконавчого документа, оскільки цей Кодекс не регулює суспільні відносини зокрема в питанні прийняття до виконання виконавчих документів та питанні повернення їх без прийняття до виконання.

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1.          28.05.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця, визнання неправомірними його дії щодо повернення стягувачеві без прийняття до виконання Наказу про стягнення з Відповідача 1    342 грн 00 коп. судового збору та зобов`язання Приватного виконавця вжити дій щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Наказу про стягнення з Відповідача 1    342 грн 00 коп. судового збору.
2.2.          Судове рішення мотивоване відсутністю підстав для повернення Приватним виконавцем стягувачу Наказу без прийняття його до виконання, оскільки Наказ містить всі обов`язкові передбачені законом реквізити, а закон вимагає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція Приватного виконавця, однак не доказів фактичної наявності такого майна у його місцезнаходженні.
3.          Встановлені судами обставини 
3.1.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у задоволені заяви Відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
3.2.          У повідомленні від 27.03.2025 Приватного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, винесеного ОСОБА_1 , Приватний виконавець зазначив, що стягувачем не додано до заяви про примусове виконання рішення будь-яких доказів, що боржник (Відповідач) має відкриті рахунки в АТ "Креді Агріколь Банк" (з кодом фінансової установи № 300614) саме на момент пред`явлення виконавчого документа (Наказу) до примусового виконання (27.03.2025), адже надана стягувачем копія відповіді Державної фіскальної служби України, датована 29.10.2024, а отже стягувачем не надано достатніх доказів, які б дозволили дійти висновку про перебування майна боржника на території міста Києва.
Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України від 29.10.2024 Відповідач має відкриті рахунки в АТ "Креді Агріколь Банк", який має код фінансової установи № 300614.
3.3.          Виконавчий документ (Наказ) містить всі обов`язкові реквізити і дані, які передбачені  Законом України "Про виконавче провадження".

4.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
4.1.          05.06.2025 Приватний виконавець подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 і відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця.

5.          Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
5.1.          Суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, всупереч та з неправильним застосуванням статті 16 Кодексу професійної етики приватних виконавців України (далі - Кодекс етики) в частині прояву недобросовісної конкуренції, а також без врахуванням приписів статті 38 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" не надав оцінки аргументам Приватного виконавця щодо порушення ним як членом Асоціації приватних виконавців України зазначених норм про правила професійної етики приватного виконавця в частині прояву недобросовісної конкуренції у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання Наказу за місцем знаходження коштів на рахунках боржника, що узгоджується з позицією Шостого апеляційного адміністративного суду, який висловлено у постанові від    20.06.2022 у справі № 640/35144/21.
6.          Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права
Щодо правил визначення місця виконання рішення

6.1.          Питання, що виникають на стадії виконання рішень, винесених господарським судом, вирішуються в порядку, передбаченому нормами ГПК    України та Законом України "Про виконавче провадження". 
Згідно з частиною 1 статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
6.2.          Спеціальним нормативним актом з питань виконання судового рішення є Закон України "Про виконавче провадження", яким врегульовані питання щодо порядку, умов та підстав здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішень. Поряд з цим Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
6.3.          Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначені цим законом правила примусового виконання рішення поширюються на накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі рішень третейського суду.
6.4.          За змістом положень статей 24 Закону України "Про виконавче провадження" та статей 22, 23, 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. 
При цьому місце виконання виконавчого документа визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", до яких законодавець відносить: місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи, місцезнаходження майна боржника.
6.5.          Згідно з абзацом другим частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Наведеним положенням кореспондують норми частини першої статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", згідно з якими фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".
Отже право вільного вибору приватного виконавця обмежується за законом відомостями, внесеними про приватних виконавців до Єдиного реєстру приватних виконавців України, територією виконавчого округу, на якій приватний виконавець здійснює діяльність, а також сумою стягнення та правилами визначення місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".
6.6.          Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
6.7.          Окрім Закону України "Про виконавче провадження", який регулює порядок вчинення виконавчих дій, детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.06.2023 у справі №    925/791/21, від 15.09.2020 у справі № 910/5702/19.
6.8.          Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Підставою для відкриття виконавчого провадження за відповідним територіальним округом має бути, зокрема, наявність майна на вказаній території (пункт 6.4). 
Грошові кошти, у розумінні чинного законодавства, вважаються майном (глава 13 Цивільного кодексу України).
За приписами пункту 3 розділу ІІІ Інструкції у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише на предмет того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби. 
6.9.          За змістом норм статей 13, 18, 26, 36, 48 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документа до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.
6.10.           Тобто чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.
На стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не на предмет фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: за доданими стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказами місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.
За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".
За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника.
6.11.           Верховний Суд у постанові від 05.07.2023 у справі № 925/384/21 вказав на те, що суди при розгляді скарг на рішення, дії/бездіяльність виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з підстави порушення виконавцем територіальної юрисдикції (не за місцезнаходженням майна боржника) мають досліджувати обставини дотримання стягувачем вимог абзацу 11 (або 12, 28, у залежності від того, яка редакція Інструкції підлягає застосуванню) пункту 3 розділу ІІІ Інструкції щодо надання доказів місцезнаходження майна боржника у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Суди мають встановити, чи були додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення відповідні передбачені цією нормою докази існування у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, майна боржника, зокрема, рахунків боржника у банківських, фінансових установах, докази, з яких стягувачу стало відомо про таке майно (про існуючі рахунки боржника), та чи підтверджують ці докази обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. 
Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду, зокрема: від 22.06.2023 у справі № 925/791/21, від 15.07.2021 у справі №    924/408/19, від 30.06.2021 у справі № 905/2190/14, від 25.06.2021 у справі № 905/2214-908/5, від 21.05.2021 у справі № 905/64/15.
6.12.           Отже, у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).
Аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка досліджувала питання правомірності відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника у вигляді грошових коштів на банківському рахунку, у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/64/15.
Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 873/80/22 також вказав, що зазначена норма Інструкції (у разі, якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не може тлумачитися як така, що передбачає обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність", за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею, забезпечення збереження якої є обов`язком банку, зокрема шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Аналіз наведених норм Закону України "Про банки і банківську діяльність" свідчить про те, що стягувач, який не входить до кола осіб, які мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, та не є особою, якій відповідно до частини першої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк може розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, обмежений у можливостях надати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю відомості про стан рахунків боржника у банках. Таке тлумачення цієї норми Інструкції також суперечить частині першій статті 19 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
6.13.           Таким чином, стягувач, звертаючись до виконавця з заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви), докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.
Тобто у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).
Такі правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/64/15.
6.14.           Отже закон вимагає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція приватного виконавця, однак не доказів фактичної наявності такого майна у його місцезнаходженні, тому сама по собі наявність рахунку боржника в банківській установі, місцезнаходженням якої є місто Київ, є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження і при цьому, ключовим моментом у вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження є надання стягувачем доказів існування рахунків боржника, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника.
У цих висновках Суд звертається до сталої позиції Верховного Суду щодо визначення територіальної юрисдикції виконавчого провадження, сформульованих, зокрема в постановах від 18.12.2023 у справі №917/1285/21, від 20.12.2023 у справі № 917/1790/20, від 24.06.2025 у справі № 922/1933/22.
6.15.           З огляду на наведене та враховуючи встановлені судами у цій справі обставини, що стягувач - ОСОБА_1 подав Приватному виконавцю, який здійснює діяльність у межах території виконавчого округу міста Києва, заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої долучив докази, копію відповіді Державної фіскальної служби України від 29.10.2024 з відомостями щодо наявності у боржника (Відповідача) відкритого рахунку в АТ "Креді Агріколь Банк", який має код фінансової установи № 300614 та зареєстрований згідно з публічною інформацію з Єдиного Державного реєстру за адресою 01024, м.    Київ, вул. Чикаленка Євгена, будинок 42/4 (пункт 3.2), Суд доходить висновку, що стягувач у спірних правовідносинах додав до заяви про відкриття виконавчого провадження докази на підтвердження знаходження майна боржника (Відповідача) (наявність відкритого банківського рахунку) у виконавчому окрузі міста Києва, тому з боку стягувача були відсутні порушення вимог щодо територіальності під час звернення до Приватного виконавця за вимогами про примусове виконання Наказу.
А тому відсутні підстави для повернення Приватним виконавцем стягувачу ОСОБА_1 Наказу без прийняття його до виконання, у зв`язку з чим є обґрунтованими висновки в оскаржуваній ухвалі про незаконність відповідних дій Приватного виконавця з у рахуванням також того, що Наказ містить всі обов`язкові передбачені законом реквізити (пункт 3.3).
6.16.           Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункт 5.1), зокрема аргументи про ухвалення оскаржуваної ухвали всупереч та з неправильним застосуванням статті 16 Кодексу етики в частині прояву недобросовісної конкуренції, а також без врахуванням приписів статті 38 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", у зв`язку з чим Суд зазначає також про таке.
Відкриття виконавчого провадження за місцезнаходження майна, яким є грошові кошти на рахунку в банку, а саме в місті Київ не є порушенням правил професійної етики приватного виконавця в частині прояву недобросовісної конкуренції, оскільки про це не заявляє жодний інший учасник у правовідносинах з виконання Наказу, зокрема боржник (Відповідач); а Приватний виконавець не урахував, що право визначати передбачений законом критерій місця виконання судового рішення належить стягувачу, ОСОБА_1 який звернувшись до Приватного виконавця щодо примусове виконання Наказу, реалізував відповідне право. 
6.17.           На підставі викладеного та виходячи з меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції згідно зі статтею 269 ГПК України, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду. 
6.18.          Таким чином висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про задоволення скарги стягувача, ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця з повернення стягувачу Наказу без прийняття його до виконання зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених обставин справи, вимоги ж в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, У зв`язку з викладеним та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 та статті 276 ГПК України апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.
6.19.          У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника, Приватного виконавця.
Керуючись статтями 24, 25, 129, 240, 253, 255, 269, 270, 275, 276, 282, 342-343, 356 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбульова Антона Вадимовича залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі    №    873/287/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       О. В. Васьковський
Судді                                                                                          В. Г. Пєсков
                                                                                          В. Я. Погребняк