ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року 
м. Київ
cправа №  904/5103/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Дніпровської міської ради - Скосарева І.Д.,

Товариства з обмеженою відповідальністю 
Фірми «Об`єднання ринків» - не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпровської міської ради

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2025 (у складі колегії суддів: Дармін М.О. (головуючий), Кощеєв І.М., Чус О.В.)
та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 (суддя Золотарьова Я.С.) про закриття провадження 

у справі № 904/5103/24

за позовом Дніпровської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Об`єднання ринків»
про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2024 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Об`єднання ринків» (далі - ТОВ Фірма «Об`єднання ринків»), у якому просила суд:
- усунути перешкоди Дніпровській міській раді в користуванні земельною ділянкою, що належить до земель комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, шляхом демонтажу самочинно побудованого нерухомого майна, а саме: Р вартова; М трансф. пункт; О навіс, П навіс, № 8 шлагбаум, № 9 огорожа, № 10 огорожа, № 11 ворота, № 12 ворота, № 13 ворота, № 14 ворота, № 15 ворота, № 16 ворота, № 17 ворота, № 18 ворота, № 19 ворота, № 20 ворота, № 21 ворота, № 22 огорожа, № 23 прожектор, І покриття площею 30870,2 кв. м, ІІ покриття площею 480 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 18-Б, за рахунок ТОВ Фірми «Об`єднання ринків»; 
- припинити право володіння ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» правом власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: Р вартова; М трансф. пункт; О навіс, П навіс, № 8 шлагбаум, № 9 огорожа, № 10 огорожа, № 11 ворота, № 12 ворота, № 13 ворота, № 14 ворота, № 15 ворота, № 16 ворота, № 17 ворота, № 18 ворота, № 19 ворота, № 20 ворота, № 21 ворота, № 22 огорожа, № 23 прожектор, І покриття площею 30870,2 кв. м, ІІ покриття площею 480 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 18-Б.
Позовні вимоги обґрунтовано обставинами порушення прав та інтересів територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій самочинно збудовано спірне нерухоме майно, що незаконно зареєстровано за відповідачем на праві власності.
05.12.2024 ТОВ Фірма «Об`єднання ринків» подало клопотання (заяву) про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), обґрунтоване тим, що у провадженні суду перебувала справа № 904/4301/22 із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2025, заяву ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» про залишення позову без розгляду залишено без задоволення. Закрито провадження у справі № 904/5103/24 на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2024.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у травні 2025 року Дніпровська міська рада подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права (абз. 2 частини 2 статті 287 ГПК), просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2025 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.07.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 904/5103/24 за касаційною скаргою Дніпровської міської ради з підстави, передбаченої абз. 2 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.08.2025.
ТОВ Фірма «Об`єднання ринків» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм права при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.08.2025 задоволено клопотання Дніпровської міської ради, ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» про проведення судового засідання у справі № 904/5103/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; сторонам роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 197 ГПК ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку, коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.
ТОВ Фірма «Об`єднання ринків» в судове засідання 06.08.2025 свого представника не направило, проте через свого представника засобами телефонного зв`язку повідомило Верховний Суд про відсутність технічної можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та можливість розгляду касаційної скарги позивача на судові рішення в справі № 904/5103/24 за відсутності представника відповідача, про що зазначено у протоколі судового засідання.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.
Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Ураховуючи положення частини 5 статті 197, статті 202 ГПК, наявність відомостей щодо повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, також те, що явка сторін справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є їхнім правом, а не обов`язком, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника ТОВ Фірми «Об`єднання ринків».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Дніпровської міської ради, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/4301/22 за позовом Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд Стор» (далі - ТОВ «Вуд Стор»), ТОВ Фірми «Об`єднання ринків», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про:
- усунення Дніпровській міській раді перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: просп. Мануйлівський, 18-Б, м. Дніпро, шляхом зобов`язання ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» привести її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна - будівлі, яка складається з: А - вартової, Б - навісу, Г - контейнеру, Д - вбиральні, Е - ангару, Є -ангару, Ж - вагону, З - вагону, И - вбиральні, І - душової, Ї - вартової, Й - контейнеру, К -контейнеру, Л - складу, М - трансформаторного пункту, Н - контейнеру, О - навісу, П - навісу, Р - вартової, С - вагону, Т - навісу, У - навісу, № 1-7 торг. прил., № 8 шлагбауму, № 9 огорожі, № 10 огорожі, № 11 воріт, № 12 воріт, № 13 воріт, № 14 воріт, № 15 воріт, № 16 воріт, № 17 воріт, № 18 воріт, № 19 воріт, № 20 воріт, № 21 воріт, № 22 огорожі, № 23 прожектору, І покриття площею 30 870,2 кв. м, II покриття площею 480,0 кв. м, загальною площею 3 992,5 кв. м, що знаходиться за адресою: просп. Мануйлівський, 18-Б, м. Дніпро;
- припинення права власності та скасування державної реєстрації із закриттям розділу на нерухоме майно - будівлю, яка складається з: А - вартової, Б - навісу, Г - контейнеру, Д - вбиральні, Е - ангару, Є -ангару, Ж - вагону, З - вагону, И - вбиральні, І - душової, Ї - вартової, Й - контейнеру, К -контейнеру, Л - складу, М - трансформаторного пункту, Н - контейнеру, О - навісу, П - навісу, Р - вартової, С - вагону, Т - навісу, У - навісу, № 1-7 торг. прил., № 8 шлагбауму, № 9 огорожі, № 10 огорожі, № 11 воріт, № 12 воріт, № 13 воріт, № 14 воріт, № 15 воріт, № 16 воріт, № 17 воріт, № 18 воріт, № 19 воріт, № 20 воріт, № 21 воріт, № 22 огорожі, № 23 прожектору, І покриття площею 30 870,2 кв. м, II покриття площею 480,0 кв. м, загальною площею 3 992,5 кв. м, що знаходиться за адресою: просп. Мануйлівський, 18-Б, м. Дніпро, за: - ТОВ «Вуд Стор» номер запису про право власності 34791869, внесений 16.12.2019 Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В., - ТОВ Фірма «Об`єднання ринків» номер запису про право власності 22688541, внесений 02.10.2017.
Позивач обґрунтовував свої вимоги обставинами порушення його прав як власника земельної ділянки, на якій самочинно збудовано спірне нерухоме майно, та незаконно зареєстровано за відповідачами право власності на це майно.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2023 у справі № 904/4301/22, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.10.2023, відмовлено у задоволенні позовних вимог про усунення Дніпровській міській раді перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: просп. Мануйлівський, 18-Б, м. Дніпро, шляхом зобов`язання ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» привести її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно добудованого нерухомого майна, загальною площею 3 992,5 кв. м, що розташоване за адресою: просп. Мануйлівський, 18-Б, м. Дніпро; припинення права власності та скасування державної реєстрації із закриттям розділу на нерухоме майно, загальною площею 3 992,5 кв. м, що розташоване за адресою: просп. Мануйлівський, 18-Б, м. Дніпро, за ТОВ Фірмою «Об`єднання ринків» номер запису про право власності 22688541, внесений 02.10.2017. Закрито провадження у справі № 904/4301/22 у частині позовних вимог про припинення права власності та скасування державної реєстрації із закриттям розділу на нерухоме майно загальною площею 3 992,5 кв. м, що розташоване за адресою: просп. Мануйлівський,18-Б, м. Дніпро, за ТОВ «Вуд Стор» номер запису про право власності 34791869, внесений 16.12.2019 Приватним нотаріусом Лозенко В. В.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірний об`єкт нерухомого майна (ринок) було збудовано ЗАТ «Агропромінвест» на відведеній виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради для такого будівництва земельній ділянці, а в подальшому прийнято в експлуатацію та відчужено на користь ТОВ Фірми «Об`єднання ринків», отже такий об`єкт не відповідає критеріям самочинно збудованого, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: просп. Мануйлівський, 18-Б, м. Дніпро, шляхом зобов`язання ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» привести її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна. При цьому суд першої інстанції зазначив, що висновки суду апеляційної інстанції (постанова від 14.02.2022) у справі № 904/766/21 щодо набуття права власності на спірне нерухоме майно ЗАТ «Агропромінвест», який не є учасником справи № 904/4301/22, не мають преюдиційного значення для справи, що розглядається. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про припинення права власності та скасування державної реєстрації з закриттям розділу на спірне нерухоме майно за ТОВ Фірма «Об`єднання ринків» номер 22688541, внесений 02.10.2017, суд першої інстанції, врахувавши предмет та підстави позову, дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту. Крім того, встановивши, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2022 у справі № 904/766/21 скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ТОВ «Вуд Стор», номер запису про право власності 34791869, внесений 16.12.2019 Приватним нотаріусом Лозенко В. В. на спірне нерухоме майно, та одночасно припинено право власності ТОВ «Вуд Стор» на вказане нерухоме майно, суд першої інстанції на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК закрив провадження у справі № 904/4301/22 у частині позовних вимог про припинення права власності та скасування державної реєстрації з закриттям розділу на спірне нерухоме майно за ТОВ «Вуд Стор», номер запису 34791869, внесений 16.12.2019 Приватним нотаріусом Лозенко В. В. у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Ухвалою Верховного Суду від 14.02.2024 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.10.2023 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2023 у справі    №  904/4301/22 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК. 
У листопаді 2024 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» про усунення перешкод Дніпровській міській раді в користуванні земельною ділянкою, що належить до земель комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, шляхом демонтажу самочинно побудованого нерухомого майна, а саме: Р вартова; М трансф. пункт; О навіс, П навіс, № 8 шлагбаум, № 9 огорожа, № 10 огорожа, № 11 ворота, № 12 ворота, № 13 ворота, № 14 ворота, № 15 ворота, № 16 ворота, № 17 ворота, № 18 ворота, № 19 ворота, № 20 ворота, № 21 ворота, № 22 огорожа, № 23 прожектор, І покриття площею 30870,2 кв. м, ІІ покриття площею 480 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 18-Б, за рахунок ТОВ Фірми «Об`єднання ринків»; припинення права володіння ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» правом власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: Р вартова; М трансф. пункт; О навіс, П навіс, № 8 шлагбаум, № 9 огорожа, № 10 огорожа, № 11 ворота, № 12 ворота, № 13 ворота, № 14 ворота, № 15 ворота, № 16 ворота, № 17 ворота, № 18 ворота, № 19 ворота, № 20 ворота, № 21 ворота, № 22 огорожа, № 23 прожектор, І покриття площею 30870,2 кв. м, ІІ покриття площею 480 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 18-Б.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про порушення прав та інтересів територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій самочинно збудовано спірне нерухоме майно, що незаконно зареєстровано за відповідачем на праві власності.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, закрив провадження у справі № 904/5103/24 на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 904/4301/22.
У поданій касаційній скарзі Дніпровська міська рада в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень послалася, зокрема, на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання закриття провадження у справі, оскільки судами не взято до уваги, що предметом позову у справі № 904/4301/22 було зобов`язання відповідачів знести все нерухоме майно, яке розташовано на спірній земельній ділянці комунальної власності, проте у справі № 904/5103/24 вимоги про знесення стосуються лише частини нерухомого майна, яке було добудовано  після затвердження акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 18.01.2001                   № 19, тобто без правових підстав та дозвільних документів. Скаржник зазначає, що розгляд питання правомірності такої добудови об`єктів нерухомості без достатніх правових підстав та питання їх демонтажу є окремим предметом спору відмінним від предмета спору у справі № 904/4301/22. У зв`язку із цим оскаржувані судові рішення порушують законні права позивач на доступ до суду, що гарантовані чинним законодавством України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК,  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.
У пункті 2 частині 1 статті 175 ГПК визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Отже, передумовою для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК є наявність такого, що набрало законної сили, рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
За змістом статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У частині 1 та пунктах 4, 5 частини 3 статті 162 ГПК передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19). 
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми Господарського процесуального кодексу України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 910/694/21, від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23).
З урахуванням зазначеного, здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21, від 14.09.2023 у справ № 920/874/22.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23 зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судами попередніх інстанцій у справі № 904/5103/24, що розглядається, спір між сторонами, на переконання позивача, виник внаслідок незаконної забудови земельної ділянки комунальної власності, тому просив усунути перешкоди Дніпровській міській раді в користуванні земельною ділянкою, що належить до земель комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади, шляхом демонтажу самочинно побудованого нерухомого майна, а саме: Р вартова; М трансф. пункт; О навіс, П навіс, № 8 шлагбаум, № 9 огорожа, № 10 огорожа, № 11 ворота, № 12 ворота, № 13 ворота, № 14 ворота, № 15 ворота, № 16 ворота, № 17 ворота, № 18 ворота, № 19 ворота, № 20 ворота, № 21 ворота, № 22 огорожа, № 23 прожектор, І покриття площею 30870,2 кв. м, ІІ покриття площею 480 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 18-Б, за рахунок ТОВ Фірми «Об`єднання ринків», а також припинення права володіння ТОВ Фірми «Об`єднання ринків» правом власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: Р вартова; М трансф. пункт; О навіс, П навіс, № 8 шлагбаум, № 9 огорожа, № 10 огорожа, № 11 ворота, № 12 ворота, № 13 ворота, № 14 ворота, № 15 ворота, № 16 ворота, № 17 ворота, № 18 ворота, № 19 ворота, № 20 ворота, № 21 ворота, № 22 огорожа, № 23 прожектор, І покриття площею 30870,2 кв. м, ІІ покриття площею 480 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 18-Б. 
Тобто перелік майна, про демонтаж якого заявив позивач у межах позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у справі                          № 904/5103/24, та підстави такого позову співпадають з підставами позову та об`єктами нерухомого майна, визначеними в позовній заяві у справі № 904/4301/22 як самочинно побудовані, знесення яких та припинення права власності на які вимагав позивач.
Також, як установлено судом апеляційної інстанції у справі № 904/5103/24, у суді апеляційної інстанції сторони в порядку частини 1 статті  75 ГПК визнали ту обставину, що об`єкти нерухомого майна, щодо яких заявлено позовні вимоги, як за переліком, так і за місцем знаходження, є тими самими об`єктами, які були предметом позову у справі  № 904/4301/22 як за найменуванням, так і за їх  місцем розташування.
Водночас, за доводами, наведеними у касаційній скарзі, обставини щодо ідентичності об`єктів нерухомого майна як предмета позову у справі № 904/4301/22 і у справі № 904/5103/24 позивачем фактично не заперечується, а лише акцентовано про збільшення площі такого майна після затвердження акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 18.01.2001 № 19, проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, такі обставини були предметом дослідження з наданням їм відповідної правової оцінки при вирішенні судом спору у справі № 904/4301/22.
За встановлених судами попередніх інстанцій обставин, позивач у справі                                                      № 904/5103/24 заявив аналогічний позов, що і у справі № 904/4301/22, з огляду на ті самі підстави позову, той самий спосіб захисту, спрямований на усунення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою за адресою: м. Дніпро, просп. Мануйлівський, 18-Б. Заявлені  у справі № 904/5103/24, що розглядається, позовні вимоги не змінюють суті, способу і підстав позову, заявленого у справі № 904/4301/22, тобто фактично у справі № 904/5103/24 позивачем повторно спрямоване до суду звернення із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що суб`єктний склад, предмет та підстави заявлених позовних вимог (як фактичні так і правові) у справах № 904/4301/22 та № 904/5103/24 є однаковими.
Верховний Суд відхиляє суто декларативні посилання позивача на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права внаслідок не дослідження зібраних у справі доказів як такі, що зводяться до заперечень наведених судами підстав для закриття провадження у справі, тобто не відповідають змісту процесуального порушення, передбаченого частиною 3 статті 310 ГПК.
Доводи, наведені у касаційній скарзі, стосовно того, що оскаржувані судові рішення про закриття провадження у справі порушують законні права позивач на доступ до суду, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки такі твердження фактично спрямовані на спонукання суду до повторного розгляду справи, спір у якій вже було вирішено між сторонами в іншому судовому провадженні.
При цьому необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним з аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення ЄСПЛ від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії»). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.06.2011 у справі «Желтяков проти України»). 
Аналіз доводів касаційної скарги відповідно до обраної скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень свідчить про намагання скаржника домогтися  проведення «розгляду заради розгляду», проте перегляд остаточного й обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків; відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у касаційній скарзі не зазначено й не обґрунтовано.
Посилання Дніпровської міської ради  у касаційній скарзі на те, що процесуальні норми не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки  у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій установлено обставини повторного звернення позивача до суду зі спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих (а не з інших) підстав, що відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 231, пункту 2 частині 1 статті 175 ГПК є підставою для закриття провадження у справі.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, а в силу положень частини 2 статті 300 ГПК встановлені судами попередніх інстанцій обставини не можуть набути інакшої оцінки суду касаційної інстанції, оскільки за приписами цієї норми процесуального права суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 300 ГПК).
Загалом доводи касаційної скарги Дніпровської міської ради зводяться до суті спору, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального законодавства при прийнятті оскаржених судових актів щодо закриття провадження у справі не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування законних постанови апеляційного господарського суду та ухвали суду першої інстанції суд касаційної інстанції не вбачає.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2025 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 у справі   № 904/5103/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І.С. Берднік

Судді:          В.А. Зуєв

          І.С. Міщенко