ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/2281/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
позивача - Бєлкіна М. Л. (адвоката),
відповідача-1 - Ковальчука В. В. (адвоката),
відповідача-2 - Бараннікова І. В. (самопредставництво),
відповідача-3 - не з`явилися, 
третьої особи - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київського національного лінгвістичного університету

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 (колегія суддів: Корсак В. А. - головуючий, Євсіков О. О., Алданова С. О.) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 (суддя Сташків Р. Б.) у справі 

за позовом Київського національного лінгвістичного університету
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "ЛІКО-ХОЛДІНГ", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц.", 3)    Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.М.І.",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерства освіти та науки України,
про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та судових рішень, ухвалених за результатами розгляду цих вимог

1.1. У лютому 2024 Київський національний лінгвістичний університет звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц." (далі - ТОВ "Л.С.Ц."), Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.М.І." (далі - ТОВ "Р.І.М.І."), Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "ЛІКО-ХОЛДІНГ" (далі - ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ") про:

- вселення Київського національного лінгвістичного Університету до нерухомого майна, а саме об`єкта нерухомого майна № 897320480000 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва - вул. Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- визнання недійсним договору оренди, укладеного 14.12.2022 між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №    679, за яким було передано в користування (оренду) нерухоме майно;

- визнання відсутнім у ТОВ "Р.І.М.І.", ТОВ "Л.С.Ц.", ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" права користування нерухомим майном, а саме: об`єктом нерухомого майна №    897320480000 - гуртожитком (секція 4, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єктом нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитком (секція 5, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єктом нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитком (секція 6, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- зобов`язання ТОВ "Р.І.М.І." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна №    897320480000 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- зобов`язання ТОВ "Л.С.Ц." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна №    897320480000 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- зобов`язання ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" усунути перешкоди в користуванні шляхом звільнення нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна №    897320480000 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

1.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 910/2281/24, відмовлено в задоволенні позову Київського національного лінгвістичного університету до ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ"; задоволено позов Київського національного лінгвістичного університету до ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.".

Вирішено вселити Київський національний лінгвістичний Університет до нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна № 897320480000 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

Вирішено визнати недійсним договір оренди, укладений 14.12.2022 між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №    679. 

Вирішено визнати відсутнім у ТОВ "Р.І.М.І." ТОВ "Л.С.Ц." права користування нерухомим майном, а саме: об`єктом нерухомого майна № 897320480000 - гуртожитком (секція 4, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єктом нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитком (секція 5, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єктом нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитком (секція 6, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

Зобов`язано ТОВ "Р.І.М.І." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна №    897320480000 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

Зобов`язано ТОВ "Л.С.Ц." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна №    897320480000 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 909520080361 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю.    Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна №    909557380361 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

2. Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та судових рішень, ухвалених за результатами розгляду цієї заяви  

2.1. У листопаді 2024 року Київський національний лінгвістичний Університет подав до Господарського суду міста Києва заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі № 910/2281/24 та стягнути з ТОВ "Л.С.Ц." на користь позивача 159    870,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з ТОВ "Р.І.М.І." на користь позивача 159    870,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.2. Заява Київського національного лінгвістичного Університету про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2281/24 обґрунтована тим, що в суді першої інстанції позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 319    740,00 грн.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 910/2281/24, вирішено стягнути з ТОВ "Л.С.Ц." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50    000,00    грн витрат на професійну правничу допомогу та вирішено стягнути з ТОВ "Р.І.М.І." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.4. Частково задовольняючи заяву Київського національного лінгвістичного Університету про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2281/24, господарські суди попередніх інстанцій взяли до уваги поведінку всіх учасників справи, а також дії позивача, які були спрямовані на примирення з відповідачами, однак примирення між сторонами не відбулося. З урахуванням приписів статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи заперечення відповідачів на подану заяву та той факт, що позовні вимоги Київського національного лінгвістичного Університету були задоволені лише до двох відповідачів, господарські суди дійшли висновку про необхідність зменшення розміру заявленої до стягнення суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 100    000,00 грн. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Частково не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24, до Верховного Суду звернувся Київський національний лінгвістичний університет з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити повністю вимоги позивача та стягнути з ТОВ "Л.С.Ц." на користь Київського національного лінгвістичного університету 159    870,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з ТОВ "Р.І.М.І." на користь Київського національного лінгвістичного університету 159    870,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Київський національний лінгвістичний університет зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Київський національний лінгвістичний університет, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. На думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, неправильно застосували приписи статті 126 Господарського процесуального кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права, викладені в постановах Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 16.11.2020 у справі №    922/1964/21.

3.4. Крім того, Київський національний лінгвістичний університет посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування статей 3, 14, 47, 126 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 03.10.2019 у справі №    922/445/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 20.05.2020 у справі № 904/1169/17, від 07.03.2023 у справі № 907/277/21, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 19.02.2020 у справі №    755/9215/15-ц, від 01.04.2025 у справі №    922/1341/22, від 08.05.2018 у справі № 922/1249/17, від 23.04.2019 у справі № 911/1602/18, від 15.11.2023 у справі № 908/3236/21, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц.

3.5. Київський національний лінгвістичний університет також вважає, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.   

3.6. ТОВ "Л.С.Ц." у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Київського національного лінгвістичного університету залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. ТОВ "Л.С.Ц." вважає, що оскаржувані судові рішення є законними, оскільки вони ухвалені з дотриманням приписів процесуального законодавства. 

3.7. ТОВ "Р.І.М.І." у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Київського національного лінгвістичного університету залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. На думку ТОВ "Р.І.М.І.", господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, обґрунтовано врахували заперечення ТОВ "Л.С.Ц." і ТОВ "Р.І.М.І." на заяву Київського національного лінгвістичного Університету про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2281/24. При цьому ТОВ "Р.І.М.І." вважає, що позивач фактично просить ухвалити нове рішення у справі про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, яким будуть переоцінені обставини та докази, встановлені та оцінені судами попередніх інстанцій.  

4. Розгляд касаційної скарги, обставини, встановлені господарськими судами, та позиція Верховного Суду

4.1. Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Л.С.Ц." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі №    910/2281/24 та вирішено здійснити розгляд справи у відкритому судовому засіданні. 

Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Київського національного лінгвістичного університету на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі № 910/2281/24 та вирішено здійснити розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2025 касаційну скаргу ТОВ "Р.І.М.І." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі №    910/2281/24 залишено без руху та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів із дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 20.05.2025 задоволено клопотання ТОВ "Л.С.Ц." про відкладення розгляду справи №    910/2281/24 та відкладено розгляд касаційної скарги ТОВ "Л.С.Ц." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24.

Ухвалою Верховного Суду від 27.05.2025 відкладено розгляд касаційної скарги Київського національного лінгвістичного університету на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №    910/2281/24.

Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2025 касаційну скаргу ТОВ "Р.І.М.І." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі №    910/2281/24 повернуто скаржнику. 

Ухвалами Верховного Суду від 10.06.2025 оголошено перерви у судових засіданнях з розгляду касаційної скарги ТОВ "Л.С.Ц." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24 та з розгляду касаційної скарги Київського національного лінгвістичного університету на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додаткове рішення Господарського міста Києва від 11.12.2024 у справі №    910/2281/24.

4.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

4.3. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

4.4. Предметом касаційного перегляду є додаткове рішення господарського суду першої інстанції у справі №    910/2281/24, яким стягнуто з ТОВ "Л.С.Ц." на користь позивача 50    000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з ТОВ "Р.І.М.І." на користь позивача 50    000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також постанова апеляційного господарського суду, що ухвалена за результатами апеляційного перегляду цього додаткового рішення. 

4.5. Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. 

4.6. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

4.7. Приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

4.8. Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

4.9. Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

4.10. Пунктом 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

4.11. Колегія суддів зазначає, що впровадження наведеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №    910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 910/1692/23, від 01.11.2023 у справі №    911/4670/13.

4.12. Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

4.13. Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

4.14. Верховний Суд зазначає, що практична реалізація принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 910/8510/21.

4.15. Статтею 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість суду ухвалити додаткове рішення у разі, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

4.16. Господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, встановили, що за результатами розгляду справи № 910/2281/24 в суді першої інстанції позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2281/24. У цій заяві позивач просив стягнути з ТОВ "Л.С.Ц." 159    870,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ТОВ "Р.І.М.І." 159 870,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, позивач зазначав, що його адвокат витратив у цій справі 53,29 годин (вартість однієї години роботи адвоката - 6000,00 грн).

4.17. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав:

- договір про надання послуг з адвокатської діяльності (правничої допомоги) від 09.01.2024 № 001/24-МГ, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Моріс Груп";

- рахунки на оплату від 27.02.2024 № 44, від 22.03.2024 № 66, від 11.04.2024 № 91, від 07.05.2024 № 114, від 25.06.2024 № 161, від 17.07.2024 № 200;

- акти надання послуг від 27.03.2024 № 36 на суму 70    380,00 грн, від 12.03.2024 № 28 на суму 18    7920,00 грн, від 23.07.2024 № 118 на суму 76    560,00 грн, від 02.07.2024 № 96 на суму 39 960,00 грн, від 15.05.2024 № 75 на суму 190 260,00 грн, від 19.04.2024 № 59 на суму 145 920,00 грн;

- протоколи наданих послуг;

- платіжні інструкції № 19/04/2024, № 13/03/2024, № 23/07/2024, №    28/03/2024, № 02/07/2024, № 15/05/2024;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 615;

- ордер від 25.11.2024 серії АІ № 1755447.

4.18. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що 09.01.2024 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Моріс Груп" (Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання послуг з адвокатської діяльності (правничої допомоги) № 001/24-МГ, відповідно до якого Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту послуги з адвокатської діяльності (правничу допомогу відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а саме: здійснювати представництво клієнта перед будь-якими фізичними або юридичними особами, перед державними органами, зокрема, правоохоронними, Міністерством юстиції України, перед будь-якими підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, перед будь-якими іншими особами, а також у судах усіх інстанцій і всіх юрисдикцій, у справах та провадженнях, які пов`язані із захистом прав клієнта щодо об`єктів нерухомого майна (пункт 1.1 договору про надання послуг з адвокатської діяльності (правничої допомоги) від 09.01.2024 № 001/24-МГ).

4.19. Господарські суди зазначили, що сторони наведеного договору визначили вартість послуг Адвокатського об`єднання "Моріс Груп". Так, загальна вартість послуг (правничої допомоги), наданої Адвокатським об`єднанням "Моріс Груп", визначається, виходячи із фактично витрачених годин роботи адвокатів Адвокатського об`єднання "Моріс Груп", але за будь-яких умов не може перевищувати 600    000,00 грн плюс ПДВ у розмірі 20 % (120    000,00 грн); разом з ПДВ - 720    000,00 грн (пункт 5.1 договору про надання послуг з адвокатської діяльності (правничої допомоги) від 09.01.2024 № 001/24-МГ).

4.20. Вартість однієї години роботи працівника Адвокатського об`єднання "Моріс Груп" становить 5000,00 грн плюс ПДВ у розмірі 20 % (1000,00 грн); разом з ПДВ - 6000,00 грн (пункт 5.2 договору про надання послуг з адвокатської діяльності (правничої допомоги) від 09.01.2024 № 001/24-МГ).

4.21. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до актів наданих послуг від 27.03.2024 № 36, від 12.03.2024 № 28, від 23.07.2024 № 118, від 02.07.2024 № 96, від 15.05.2024 № 75, від 19.04.2024 № 59 Адвокатське об`єднання "Моріс Груп" надало професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання послуг з адвокатської діяльності (правничої допомоги) від 09.01.2024 № 001/24-МГ. Наведені акти наданих послуг підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.

4.22. Відповідно до детального опису наданих послуг, виконаних адвокатом, у межах розгляду справи № 910/2281/24 в суді першої інстанції представник позивача - адвокат Бєлкін М. Л. на підставі договору про надання послуг з адвокатської діяльності (правничої допомоги) від 09.01.2024 № 001/24-МГ надав позивачу такі послуги:

- підготовка та направлення адвокатських запитів до ТОВ "P.I.М.I.", ТОВ "Л.С.Ц.", ТОВ "ТМО "Ліко-Холдніг" та інших осіб; адвокат витратив 5,69 годин; вартість наданих послуг - 34 140,00 грн (з розрахунку 5,69 годин х 5000,00 грн + 5690,00 грн ПДВ);

- підготовка позовної заяви про усунення перешкод у користуванні об`єктами нерухомого майна (гуртожитками); адвокат витратив 13,06 годин; вартість наданих послуг - 78    360,00 грн (з розрахунку 13,06 годин х 5000,00 грн + 13    060 грн ПДВ);

- підготовка заяв по суті справи (крім позовної заяви): підготовка відповіді на відзив ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ"; підготовка відповіді на відзив ТОВ "Л.С.Ц."; підготовка відповіді на відзив ТОВ "P.I.М.I."; адвокат витратив 10,25 годин; вартість наданих послуг - 61    500,00 грн (з розрахунку 10,25 годин х 5000,00 грн + 10 250,00 грн ПДВ);

- підготовка заяв із процесуальних питань, а саме: підготовка клопотання про звільнення від оплати судового збору; підготовка клопотання про витребування доказів у справі; підготовка заяви про продовження строку на подання відповіді та відзив у справі; підготовка та подання заяви про зобов`язання відповідачів надати відповіді на питання, поставлені в позові; адвокат витратив 4,69 годин; вартість наданих послуг - 28    140,00 грн (з розрахунку 4,69 годин х 5000,00 грн + 4690,00 грн ПДВ);

- підготовка та участь у судових засіданнях у справі; адвокат витратив 1,32    години; вартість наданих послуг - 7920,00 грн (з розрахунку 1,32 години х 5000,00 грн + 1320,00 грн ПДВ);

- послуги з питань досудового та мирового врегулювання спору; адвокат витратив 18,28 годин; вартість наданих послуг - 109    680,00 грн (з розрахунку 18,28 годин х 5000,00 грн + 18 280,00 грн ПДВ).

4.23. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій установили, що в суді першої інстанції ТОВ "P.I.М.I." просило суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 126    914,30 грн, а ТОВ "Л.С.Ц." просило повністю відмовити у стягненні заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

4.24. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши заяву Київського національного лінгвістичного Університету про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2281/24, вирішили стягнути з ТОВ "Л.С.Ц." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ТОВ "Р.І.М.І." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4.25. Київський національний лінгвістичний Університет частково не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернувся з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі. 

4.26. Отже, під час касаційного провадження Верховний Суд здійснює перегляд оскаржуваних судових рішень тільки в частині зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції.  

4.27. Київський національний лінгвістичний Університет, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

4.28. Пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

4.29. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, неправильно застосували приписи статті 126 Господарського процесуального кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права, викладені в постановах Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №    910/13071/19, від 16.11.2020 у справі № 922/1964/21

4.30. Крім того, Київський національний лінгвістичний університет посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування статей 3, 14, 47, 126 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 20.05.2020 у справі № 904/1169/17, від 07.03.2023 у справі № 907/277/21, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 01.04.2025 у справі № 922/1341/22, від 08.05.2018 у справі № 922/1249/17, від 23.04.2019 у справі № 911/1602/18, від 15.11.2023 у справі № 908/3236/21, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц.

4.31. Київський національний лінгвістичний університет також вважає, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.   

4.32. Дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

4.33. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №    910/13071/19 викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних рішень: 

"46. Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України".

4.34. Верховний Суд установив, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2020 у справі № 922/1964/21 викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних рішень:

"119. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

120. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення".

4.35. Крім того, Київський національний лінгвістичний університет посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування статей 3, 14, 47, 126 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 03.10.2019 у справі №    922/445/19, від 02.02.2021 у справі №    922/1795/19, від 20.05.2020 у справі № 904/1169/17, від 01.04.2025 у справі № 922/1341/22 (про відсутність у суду права з власної ініціативи вирішувати питання щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає розподілу), від 07.03.2023 у справі № 907/277/21, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19 (про право суду зменшити розмір суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу, але лише за клопотанням іншої сторони), від 19.02.2020 у справі №    755/9215/15-ц (про те, що при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких заперечує сторона), від 08.05.2018 у справі №    922/1249/17, від 23.04.2019 у справі № 911/1602/18, від 15.11.2023 у справі № 908/3236/21 (щодо принципу диспозитивності в господарському процесі), від 29.05.2019 у справі №    367/2022/15-ц (щодо самостійності учасників судового провадження в питанні реалізації ними своїх процесуальних прав). 

4.36. Верховний Суд, проаналізувавши наведені висновки, на які посилається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам Київського національного лінгвістичного університету, зазначає, що чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

4.37. Згідно з положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

4.38. Отже, відповідно до наведених норм для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.

4.39. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

4.40. Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

4.41. Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

4.42. Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №    910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

4.43. Водночас у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

4.44. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)    чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

4.45. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку    (дії    /    бездіяльність) усіх сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

4.46. Отже, Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково, - керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами). Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №    910/9714/22.

4.47. Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано питання шодо критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України) дає підстави дійти висновку про те, що вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (визначення розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам, поданим стороною, із застосуванням критеріїв, визначених у статті 126 та частинах 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. 

4.48. Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування    /    заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд і ухвалює рішення в цій частині. 

4.49. Господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, із посиланням на приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України врахував заперечення ТОВ "Л.С.Ц." і ТОВ "Р.І.М.І." на заяву Київського національного лінгвістичного Університету про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2281/24. Крім того, господарські суди взяли до уваги поведінку всіх учасників справи, а також дії позивача, які були спрямовані на примирення з відповідачами, однак примирення між сторонами не відбулося. Суди також взяли до уваги те, що позовні вимоги Київського національного лінгвістичного Університету були задоволені лише до двох відповідачів. З урахуванням наведеного господарські суди дійшли висновку про необхідність зменшення розміру заявленої до стягнення суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 100 000,00 грн.

4.50. Верховний Суд зазначає, що такі процесуальні дії господарського суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, відповідають приписам процесуального законодавства та висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №    910/9714/22.

4.51. Таким чином, висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник, оскільки в цьому випадку господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, при розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу врахував не лише положення статті 126 Господарського процесуального кодексу, а й приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

4.52. Крім того, розглянувши доводи скаржника про те, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що висновки щодо застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України викладено в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №    910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. При цьому колегія суддів установила, що висновки, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №    910/9714/22, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

4.53. На підставі викладеного колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скаржника про неправильне застосування судами положень статей 3, 14, 47, 126 Господарського процесуального кодексу України.

4.54. За таких обставин колегія суддів вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про необхідність стягнення з ТОВ "Л.С.Ц." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з ТОВ "Р.І.М.І." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, не допустили порушень норм процесуального права. 

4.55. Отже, Київський національний лінгвістичний університет у поданій касаційній скарзі не спростував висновків господарських судів попередніх інстанцій та не довів порушення судами норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень. 

4.56. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

4.57. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються.

4.58. Верховний Суд також зазначає, що деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при розгляді заяви Київського національного лінгвістичного Університету про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/2281/24, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень. 

5. Висновки Верховного Суду 

5.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. Судові витрати 

Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на додаткове рішення та постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, тому судом касаційної інстанції не розподіляється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Київського національного лінгвістичного університету залишити без задоволення.  

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №    910/2281/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                            Н. О. Багай

Судді                                                                                                                        Т. Б. Дроботова

                                                                                                     Ю. Я. Чумак