УХВАЛА
05 червня 2025 року 
м. Київ
cправа №  910/18969/23 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Білоуса В. В. 
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» 
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 02.04.2025
та на ухвалу Господарського суду міста Києва
від 04.11.2024 
у справі № 910/18969/23
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкар", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ассісто"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конгрес Девелопмент" 
про банкрутство,-
ВСТАНОВИВ:
30.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Техкар» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/18969/23 в частині залишення без розгляду заяви ТОВ «Техкар» про визнання грошових вимог до ТОВ «Конгрес Девелопмент» у розмірі 5   000   000,00 грн та визнання грошових вимог ТОВ «Ассісто» до ТОВ «Конгрес Девелопмент» в сумі 57   251   126,00 грн, та призначення розпорядником майна ТОВ «Конгрес Девелопмент» арбітражного керуючого Комлика Іллю Сергійовича, сформована в системі «Електронний суд» 30.04.2025. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» у справі № 910/18969/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2025 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/18969/23 до надходження матеріалів справи № 910/18969/23 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
19.05.2025 матеріали справи № 910/18969/23 надійшли до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Пунктом 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір"  передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно вимог прохальної частини касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025, скаржник просить скасувати у відповідних частинах ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/18969/23 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Конгрес Девелопмент".

Згідно з підпунктом 9 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство ставка судового збору становила 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Також правова позиція щодо необхідності застосування ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених    ч. 2 цієї статті в електронній формі, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено з 1 січня - 2 684,00 грн.
Таким чином, з огляду на те, що касаційну скаргу подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", судовий збір підлягає сплаті з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, який підлягає застосуванню, а отже, за подання касаційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір в розмірі 42   944,00 грн ((2 684,00 х 10) х 200% х 0,8).
Разом з тим, матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 містять платіжну інструкцію № 67 від 30.04.2025 про сплату судового збору в розмірі 6   056,00 грн, яка судом не може бути розцінена як належний доказ сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. 
Частиною другою статті 174 вказаного Кодексу передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Враховуючи зазначене, з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги, скаржнику слід доплатити судовий збір у розмірі 36   888,00 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; "Судовий збір (Верховний Суд, 055)", надавши суду оригінал документу, що підтверджує доплату судового збору в розмірі 36   888,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі   № 910/18969/23.
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.
Згідно з ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч. 2 ст. 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Тобто, скаржник повинен зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, зокрема, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Зазначення суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права полягає в тому, що скаржник повинен у касаційній скарзі вказати, порушення яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустився суд при прийнятті оскаржуваного судового рішення, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цього рішення.

При цьому правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги. Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які сам заявник скарги не викладав у тексті касаційної скарги, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Водночас Суд зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь - якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Загальне посилання на неправильне застосування/порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи норм процесуального права, без належного обґрунтування, не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України передбачено що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) ч. 2 ст. 287 ГПК України, а тому право касаційного оскарження обмежено виключно тими підставами, які передбачені наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 287 ГПК України.

При цьому правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Всупереч наведеному скаржником у касаційній скарзі не зазначено неправильне застосування/порушення яких саме норм матеріального та процесуального права припустилися суди попередніх інстанцій та в чому конкретно полягає неправильне застосування/порушення норм матеріального та процесуального права судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) ним подається касаційна скарга, а саме: з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі   № 910/18969/23 не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Разом із тим, обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має наводитись у взаємозв`язку з посиланням на підстави, унормовані у відповідному пункті (пунктах) ч. 2 ст. 287 ГПК України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень.
Оскільки скаржником не зазначено належним чином конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень як того вимагає стаття 287 Господарського процесуального кодексу України та п. 5 ч. 2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/18969/23 без руху також з цієї підстави. 

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

З огляду на викладене, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/18969/23 підлягає залишенню без руху на підставі    ч. 2 ст. 292 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та ухвали Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі            № 910/18969/23.

05.05.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ассісто» надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження у справі № 910/18969/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024.

Проте, оскільки касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/18969/23 підлягає залишенню без руху, то розгляд вищезазначених клопотання та заперечень буде здійснено касаційним судом при розгляді питання про можливість відкриття касаційного провадження, у разі усунення недоліків, які допущені при поданні касаційної скарги, у встановлені судом строки.   
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду, -
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкар» від 30.04.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі          № 910/18969/23 залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Техкар» строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 

3. Товариству з обмеженою відповідальністю «Техкар» усунути недоліки касаційної скарги щодо сплати судового збору у такий спосіб:

- надавши суду оригінал документу, що підтверджує доплату судового збору в розмірі 36   888,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/18969/23.

4. Товариству з обмеженою відповідальністю «Техкар» необхідно виконати вимоги пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) ним подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав), та з відповідним обґрунтуванням такої (таких) підстави (підстав).  

5. У разі усунення недоліків документи подати через ?Електронний суд? або направити поштою на адресу Касаційного господарського суду: 01016, м.    Київ, вул. О.    Копиленка, 6 із наданням доказів про дату вручення даної ухвали суду.

6. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Техкар», що у разі неусунення недоліків у строк, встановлений судом, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду 
у складі Верховного Суду                                                                    В. В. Білоус