ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  911/2308/23 (369/4028/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Картере В. І., Огородніка К. М.

розглянувши в порядку письмового провадження засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1  (вх.№2733/2025)

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025
у  складі  колегії  суддів:  Сотнікова С. В. - головуючого,  Отрюха Б. В.,  Остапенка О. М.
у справі № 911/2308/23 (369/4028/23)
за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - керуючий реструктуризацією майна ОСОБА_1 - арбітражний керуючий Приходько Дмитро Володимирович,
про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,
в межах справи № 911/2308/23
про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ
Обставини справи
1.          У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в Києво-Святошинський районний суд Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу. Також позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
2.          27.03.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/4028/23 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку
3.          20.02.2024 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 369/4028/23 передано на розгляд до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа №  911/2308/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .
4.          09.10.2024 ухвалою Господарського суду Київської області залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки позивач подав у справі про неплатоспроможність заяву із грошовими вимогами до боржника.
5.          22.10.2024 відповідач подав заяву про скасування заходів забезпечення позову.
6.          25.10.2024 ухвалою Господарського суду Київської області у справі №911/2308/23 (369/4028/23) відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.
7.           ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024 у справі №  911/2308/23 (369/4028/23) і постановити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання ОСОБА_1 від 22.10.2024 та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 27.03.2023 у справі № 369/4028/23.
8.          У апеляційній скарзі відповідач навів попередній розрахунок судових витрат в суді апеляційної інстанції, у якому попередня сума судових витрат складається із судового збору в розмірі 3 028 грн та витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн, а докази, що підтверджують надання правничої допомоги, будуть надані додатково. 
9.          04.11.2024 ухвалою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2024 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) залишено без руху
10.          12.11.2024 ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №911/2308/23 (369/4028/23) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024 у справі №911/2308/23 (369/4028/23) з доданими до неї документами повернуто скаржнику. 
11.          13.01.2025 постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) скасовано в частині залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без руху з підстав недотримання вимог пункту 8 частини другої статті 258 Господарського процесуального кодексу України. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 у справі  №  911/2308/23 (369/4028/23) скасовано. Справу № 911/2308/23 (369/4028/23) направлено до Північного апеляційного господарського суду на стадію вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024.
12.          18.03.2025 постановою Північного апеляційного господарського суду у справі  № 911/2308/23 (369/4028/23) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) скасовано. Прийнято нове рішення. Задоволено клопотання ОСОБА_1 . Скасовано заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.03.2023 у справі № 369/4028/23. Ухвалюючи постанову, апеляційний суд установив, що суд першої інстанції в порушення статті 145 ГПК України дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову у даній справі, позаяк позов залишено без розгляду, відтак у відповідності до ч. 9 вказаної статті ГПК України суд має зазначити у судовому рішенні про скасування заходів забезпечення позову.
13.          19.03.2025 ОСОБА_1 подано до суду апеляційної інстанції дві аналогічних за своїм змістом заяви про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024 у розмірі 3 028 грн; зі сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 у розмірі 3 028 грн; з професійної правничої допомоги по справі № 911/2308/23 (369/4028/23) у розмірі 20 055,11 грн на користь ОСОБА_1 . 
14.          До заяви відповідачкою додано копії ордера, свідоцтва адвоката,  додаткового договору №4/369/4028/23 від 28.10.2024, додаткового договору №4/369/4028/23/1 від 12.11.2024, акту виконаних робіт від 19.03.2025, опису робіт. 
15.          01.04.2025 до суду апеляційної інстанції позивачем подано заперечення на заяву про винесення додаткового рішення, в яких позивач просить відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а у разі прийняття додаткового рішення - зменшити розмір судових витрат до стягнення.  
16.          Позивач вважає неспівмірною суму заявлених витрат із обсягом наданих послуг, а також недоведеною, оскільки відповідачкою не подано документів про оплату саме тієї суми, яка заявлена у клопотанні. За даними поданими особисто боржником вона не мала фінансових ресурсів на покриття витрат на професійну правничу допомогу. На думку позивача, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 поведінку боржника - ОСОБА_1 щодо звернення із клопотанням про стягнення з кредитора витрат на професійну правничу допомогу не можна вважати добросовісною, оскільки ОСОБА_1 було з власної ініціативи подано заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, отже боржник мала усвідомлювати, що у відповідності до норм КУзПБ  вона зобов`язана доводити наявність/відсутність грошових зобов`язань перед третіми особами.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
17.          01.04.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №911/2308/23 (369/4028/23) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат до постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2024 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) - відмовлено.
18.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що всі судові витрати у даній справі належить покласти саме на відповідача на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України.
19.          При цьому суд керувався тим, що оскільки, провадження у даній справі було відкрито за позовною заявою у зв`язку з наявністю заборгованості відповідача перед позивачем, вжито заходи забезпечення позову з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, позов залишено без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви із грошовими вимогами у справі про неплатоспроможність боржника, який є відповідачем у даній справі, а заходи забезпечення позову скасовані у зв`язку з залишенням позову без розгляду, то спір у даній справі виник виключно із неправильних дій відповідача.
20.          Апеляційний та касаційний розгляд даної справи, за висновком апеляційного господарського суду, також не пов`язаний із процесуальними діями позивача, оскільки оскаржена в апеляційному порядку ухвала була постановлена саме за зверненням відповідача, а оскаржена в касаційному порядку ухвала про повернення апеляційної скарги також була постановлена у зв`язку з поданням апеляційної скарги відповідача та невиконання ним вимог процесуального закону.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
21.          11.04.2025 (через підсистему "Електронний суд") ОСОБА_1 подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) та направити справу № 911/2308/23 (369/4028/23) для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду, судові витрати покласти на позивача.
22.          Підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 вказує п. 3 ч. 1 ст. 287, п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України,  неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального права: ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст.ст. 8, 9, 59, 129 Конституції України, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 7, ч. 4 ст. 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та порушення норм процесуального права: ч. 1 ст. 1, пп. 1, 12 ч. 3 ст. 2, ч.ч 1, 4 ст. 11, ч. 4 ст. 75, ч. 1 ст. 123, ч. 14 ст. 129, ч. 4 ст. 236 ГПК України. 
23.          На думку скаржника апеляційним господарським судом не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування норми права викладені у постановах від 08.06.2022 у справі № 357/380/20; від 20.07.2022 у справі №  910/3800/21; від 18.11.2022 у справі № 905/458/21; від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21; від 06.12.2019 у справі № 910/353/19; від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.02.2024 у справі № 916/576/23; від 29.08.2023 у справі №  910/10324/22; від 17.05.2023 у справі № 903/127/22; від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19.
24.          На думку скаржника, апеляційний господарський суд допустив порушення принципу верховенства права та був не справедливим. Вказує, що відповідач розраховувала, що місцевий господарський суд застосує частину 9 статті 145 ГПК України, реалізувала своє право на апеляційне оскарження, однак суд апеляційної інстанції вдався до надмірного формалізму на незаконно відмовив відповідачу у розгляді його апеляційної скарги, що у подальшому, і встановив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 13.01.2025. 
25.          Скаржник зокрема зазначає, що не має розумного пояснення чому відповідач у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) позбавлений права на відшкодування гарантованого йому конституцією права на відшкодування судових витрат, які він поніс з підстав не виконання місцевим господарським судом імперативних приписів частини 9 статті 145 ГПК України, а позивач не проявивши розумну обачність не подав заяву про скасування вжитих судом за його заявою заходів забезпечення позову, і не оскарживши ухвалу Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №  911/2308/23 (369/4028/23) у подальшому реалізує своє право на "зло" та оспорює законність скасування апеляційним господарським судом вжитих заходів забезпечення позову у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) в якій позов залишено без розгляду.
26.          Стверджує, що відповідач діяла добросовісно і реалізувала своє конституційне право на апеляційний та касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, а надане відповідачу конституційне право на апеляційний та касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, не може бути протиставлено відповідачу на інше надане їй конституційне право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України, і пов`язані її наданням понесеними відповідачем судовими витратами, у тому числі зі сплати судового збору. Надання відповідачу професійної правничої допомоги у даній справі було необхідне задля захисту її прав та законних інтересів, що і підтвердив у подальшому своєю постановою Північний апеляційний господарський суд від 18.03.2025 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23), яка станом на 18.03.2025 набрала законної сили. 
27.          Скаржник також вважає, що апеляційним господарським судом не взято до уваги, що його ухвалені судові рішення були постановою Верховного Суду від 13.01.2025 у даній справі № 911/2308/23 (369/4028/23) визнані незаконними, а відповідач користувалася професійної правничої допомогою у Верховному Суді з оскарження у касаційному порядку ухвали Північного апеляційного суду від 12.11.2024 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23).

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
28.          Відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
29.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
30.          Об`єктом касаційного перегляду  у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат  на підставі положень ч. 9 ст. 129 ГПК України.
31.          Оцінивши доводи касаційної скарги, здійснивши перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
32.          Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
33.          Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
34.          Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
35.          Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
36.          Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
37.          Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України).
38.          Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
39.          У частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
40.          Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
41.          Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
42.          У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №  922/445/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, на які посилається скаржник в касаційній скарзі.
43.          Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
44.          Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною, між тим процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. Зміст вказаної норми свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб, при цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №    923/843/17). 
45.          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №  910/12876/19 суд також зазначив, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.
46.          Отже, стверджуючи про неправильність дій сторони, суд повинен належним чином мотивувати, в чому саме полягають такі дії. 
47.          Суд апеляційної інстанції оскаржуваною ухвалою відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України. 
48.          Дійшовши висновку, що спір у даній справі виник виключно із неправильних дій відповідача, апеляційний суд вказав, що провадження у даній справі було відкрито за позовною заявою у зв`язку з наявністю заборгованості відповідача перед позивачем, вжито заходи забезпечення позову з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, позов залишено без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви із грошовими вимогами у справі про неплатоспроможність боржника, який є відповідачем у даній справі, а заходи забезпечення позову скасовані у зв`язку з залишенням позову без розгляду.
49.          Проте Верховний Суд вважає, що апеляційний господарський суд не навів належного мотивування саме неправомірних дій відповідача, внаслідок яких виник спір, позаяк звернення позивача до суду є реалізацією ним свого права на судовий захист і спір по суті у цій справі не був вирішений, оскільки позов було залишено без розгляду. Суд апеляційної інстанції також не обґрунтував, яким чином залишення позову без розгляду на підставі ч. 4 ст. 7 КУзПБ, у зв`язку з поданням позивачем заяви з кредиторським вимогами у справі про неплатоспроможність відповідача, свідчить про неправильність дій саме відповідача. 
50.          Також Верховний Суд вважає висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскаржена в касаційному порядку ухвала про повернення апеляційної скарги відповідача була постановлена у зв`язку з невиконання ним вимог процесуального закону таким, що не враховує постанову Верховного Суду від 13.01.2025 у цій справі, про що вірно зауважує скаржник в касаційній скарзі. 
51.          Відтак Верховний Суд вважає передчасним застосування судом апеляційної інстанції ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки суд не навів належного обґрунтування в чому саме полягали неправомірні дії ОСОБА_1 , внаслідок яких виник спір у цій справі як підстави для відмови у прийнятті додаткового рішення про розподіл судових витрат. 
52.          Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Олюджіч проти Хорватії"). 
53.          У рішеннях ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження.
54.          Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
55.          Однак оскаржувана ухвала апеляційного господарського суду у цій справі не відповідає зазначеним вимогам щодо обґрунтованості прийнятого судового рішення. 
56.          Оскільки суд апеляційної інстанції необґрунтовано застосував ч. 9 ст. 129 ГПК України при розгляді заяви відповідача про розподіл судових витрат та не надавав оцінки поданим відповідачем доводам та доказам на підтвердження їх понесення, а також доводам позивача, наведених в запереченнях на заяву, Верховний Суд дійшов висновку про скасування ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
57.          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
58.          Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).
59.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 2 частини першої статті 308, статтею 310 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню,  прийнята у справі ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа в цій частині підлягає передачі до апеляційного господарського суду на новий розгляд. 

В. Судові витрати
60.            Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
61.          Водночас, ухвалою Верховного Суду від 23.04.2025 було задоволено клопотання   ОСОБА_1 та відстрочено їй сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн за подання касаційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
62.          З огляду на положення ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" про те, що суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, відстрочена сплата судового збору за розгляд касаційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 в Дохід державного бюджету України.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.          Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 911/2308/23 (369/4028/23) скасувати.
3.          Справу № 911/2308/23 (369/4028/23) в частині розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
4.          Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід Державного бюджету України 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору за розгляд касаційної скарги.
5.          Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Пєсков

Судді                                                                                                    В. Картере 
                                                                                          
                                                                                                    К. Огороднік