УХВАЛА

20 березня 2025 року 
м. Київ
справа №120/495/24
адміністративне провадження № К/990/9684/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу перевіривши касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року та постанову Сьомий апеляційний адміністративний суд від 05 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області  (далі - відповідач), в якому просила:
визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації від 21 листопада 2023 року про відмову від громадянства Російської Федерації;
зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області повторно розглянути декларацію від 21 листопада 2023 року про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомий апеляційний адміністративний суд від 05 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації від 21 листопада 2023 року про відмову від громадянства російської федерації.
Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області повторно розглянути декларацію від 21 листопада 2023 року про відмову ОСОБА_1 від громадянства російської федерації.
06 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, в якій скаржник просив скасувати  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року та постанову Сьомий апеляційний адміністративний суд від 05 лютого 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно з ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 
Отже, враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Проте, касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.
Крім того, підставою перегляду оскаржуваних судових рішень відповідач указує пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, в обґрунтування якого зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин  абзацу 13 статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон №2235-ІІІ), пункту 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20 серпня 2024 року № 3897-IX без врахування до правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанову Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі             № 280/1155/23.
Проте, відповідач, посилаючись у касаційній скарзі на правові позиції Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2024 року у справі № 280/1155/23, не звернув увагу на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у цій справі визнано протиправними дії Управління ДМС України в Запорізькій області щодо відмови в прийнятті у особи декларації про його відмову від громадянства російської федерації та зобов`язано відповідача повторно розглянути питання щодо прийняття декларації особи про відмову від громадянства російської федерації.
У справі № 280/1155/23 касаційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку «Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим». В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року залишити без змін.
Натомість у цій справі скаржником не наведено належної аргументації щодо необхідності застосування цих висновків для вирішення спірних правовідносин по справі якій подана касаційна скарга.
За таких обставин, скаржником не доведено, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначених пунктами 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.
Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів", а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року та постанову Сьомий апеляційний адміністративний суд від 05 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько   В.М. Соколов