УХВАЛА

27 березня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/4530/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Білоуса В. В. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я.

розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 20.11.2024
та на ухвалу Господарського суду міста Києва
від 07.08.2024 
у справі № 910/4530/23
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність,-
ВСТАНОВИВ:
23.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 20.12.2024 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі № 910/4530/23, підтвердженням чого є накладна відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 910/4530/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 31.01.2025 підстави наведені у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 - визнано неповажними. Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 20.12.2024 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі № 910/4530/23 залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про право звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, навівши інші підстави для поновлення строку. 
25.02.2025 ОСОБА_1 поштою направив до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду клопотання про поновлення строку на звернення із касаційною скаргою у справі № 910/4530/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , яке мотивоване тим, що в скаржника був зареєстрований електронний кабінет від 03.07.2020, але доступ до електронного суду відсутній, а тому відсутня можливість отримувати судові рішення способом передбаченим ст. 242 ГПК України. Жодного рішення на поштову адресу скаржнику не було надіслано. Про рішення дізнався при моніторингу справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та строк на подачу касаційної скарги вже був вичерпаний. Про ухвалу Верховного Суду від 31.01.2025 у справі № 910/4530/23 про залишення його касаційної скарги без руху також дізнався із Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки засобами поштового зв`язку її не отримав.
З метою перевірки достовірності доводів клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення із касаційною скаргою у справі № 910/4530/23, Верховний Суд ухвалою від 06.03.2025 витребував з Господарського суду міста Києва, Північного апеляційного господарського суду оригінали матеріалів справи          № 910/4530/23.
13.03.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшли матеріали справи № 910/4530/23 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність.
Розглянувши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення із касаційною скаргою у справі № 910/4530/23 з інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження наведені скаржником у клопотанні є неповажними, з огляду на таке. 
Згідно вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
За змістом ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Суд зазначає, що клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Отже, можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Повний текст оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 складено та підписано 25.11.2024. Враховуючи зазначене, останній день строку встановленого для оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 в касаційному порядку припадав на 16.12.2024 (15.12.2024 - неробочий день (неділя)).
Скаржник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 - 23.12.2024, підтвердженням чого є накладна відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга, тобто поза межами процесуального строку на касаційне оскарження.
В касаційній скарзі від 20.12.2024 ОСОБА_1 зазначав, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції не було вручено боржнику та представнику боржника, а про оскаржуване судове рішення дізнались шляхом моніторингу ЄДРСР. Разом з тим, скаржником в касаційній скарзі від 20.12.2024 не зазначено про представника та про наявність у представника електронного кабінету. 
Після витребування судом касаційної інстанції матеріалів справи з`ясувалось, що інтереси скаржника - ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції представляли адвокат Славний Євген Миколайович, повноваження якого підтверджено ордером серії АА № 1488350 (а.с. 157, 175 т. 5), ним подавались клопотання про відеоконференцію, які судом було задоволено; та адвокат Тютюнник Юлія Олександрівна, повноваження якої підтверджено ордером серії АА № 1496031 (а.с. 192 т. 5). 
При прийнятті оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 в судовому засіданні були присутні, зокрема, ОСОБА_1. (в залі суду) та один із його представників Тютюнник Ю.О. (в залі суду) (а.с. 193-194 т. 5).
Згідно довідки Північного апеляційного господарського суду про доставку електронного документа від 26.11.2024, документ в електронному вигляді «ст. 282 ГПК Постанова (повний текст)» від 20.11.24 у справі № 910/4530/23 (суддя Доманська М.Л.) було надіслано одержувачу ОСОБА_1 в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 26.11.24 об 11:20 (а.с. 203 т.5).
Згідно довідки Північного апеляційного господарського суду про доставку електронного документа від 26.11.2024, документ в електронному вигляді «ст. 282 ГПК Постанова (повний текст)» від 20.11.24 у справі № 910/4530/23 (суддя Доманська М.Л.) було надіслано одержувачу Славний Євген Миколайович (представник ОСОБА_1.) в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 26.11.24 об 11:20 (а.с. 205 т. 5).
Згідно довідки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про доставку документа в кабінет Електронного суду за інформацією, отриманою з автоматизованої системи документообігу суду КП «ДСС», документ в електронному вигляді: ст. 282 ГПК Постанова (повний текст) від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 (суддя Доманська М.Л.) надіслано в Електронний кабінет одержувача: Славний Євген Миколайович (один з представників ОСОБА_1.). Документ доставлено в Електронний кабінет одержувача: 26.11.24 об 11:20. Дата отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення в Електронний кабінет особи: 26.11.24 об 11:25.
05.10.2022 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд" підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим відповідно до   ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.
Згідно з ч. ч. 4-5 ст. 6 ГПК України, єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Частиною сьомою статті 6 ГПК України визначено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особам, які зареєстрували електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з п. 37 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно вимог частини 7 статті 242 ГПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно вимог ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Адвокат як представник бере участь у судовому процесі від імені особи (сторони чи третьої особи), інтереси якої він представляє, відповідно наділений правами та обов`язками останньої (за умови, що в ордері немає застережень про обмеження повноважень адвоката). Відомо й те, що адвокат як представник не є і не може бути учасником (стороною) матеріально-правового спору, як і не може мати в ньому особистого інтересу; участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії/рішення/позиція представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки [саме] для особи, від імені якої він діє, й остання має теж це розуміти.
Суд не повинні цікавити взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), водночас участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката) - що є правом сторони - дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію з цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави.
Надіслання [електронної] копії судового рішення представнику скаржника - адвокату на його офіційну електронну адресу в ЄСІТС є, у розумінні частин п`ятої, сьомої статті 6 ГПК України, належним способом вручення судового рішення представнику скаржника, що на підставі частини сьомої статті 242 ГПК України вважається врученням цієї копії судового рішення також і особі, яку цей представник (адвокат) представляє, тобто скаржнику.
Сам факт ненадіслання судом [безпосередньо] скаржникові копії судового рішення - ухваленого за наслідками розгляду справи - на паперових носіях (тобто засобами поштового зв`язку), але за наявності підтвердження належного надіслання (як і вручення) копії судового рішення представнику скаржника (адвокату) із застосуванням ЄСІТС, не дає достатніх підстав вважати, що скаржник не отримав судового рішення, відповідно не міг знати про результат розгляду своєї справи, з яким він, власне, не погоджується. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2024 у справі   № 480/8341/22.
Враховуючи вищевказане, вручення 26.11.2024 одному із представників              ОСОБА_1 - адвокату Славному Євгену Миколайовичу повного тексту оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 шляхом надіслання судового рішення в його Електронний кабінет є належним способом та доказом вручення судового рішення також і особі, яку цей представник (адвокат) представляє, тобто скаржнику - ОСОБА_1 .
Відтак, ОСОБА_1 з 26.11.2024 вважається таким, що був обізнаний про оскаржуване ним судове рішення і не був позбавлений об`єктивної можливості звернутись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 в межах строку на касаційне оскарження, останній день якого припадав на 16.12.2024, разом з тим звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою тільки - 23.12.2024, тобто, з пропуском строку на касаційне оскарження.   
Крім того, інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою контакт-центру суду та/або за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.
В силу приписів статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Колегія суддів зазначає, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, зокрема, через Єдиний державний реєстр судових рішень, а особливо в даному випадку, коли саме скаржник зацікавлений в оперативному вирішенні питання щодо вчасного подання касаційної скарги, оскільки саме він не погоджується з рішенням суду і ставить під сумнів його законність.
При цьому, з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 у справі № 910/4530/23 було оприлюднено 28.11.2024.
Відтак, навіть за таких обставин, скаржник мав можливість своєчасно ознайомитись з оскаржуваним судовим рішенням суду апеляційної інстанції з приводу відомого йому апеляційного провадження в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки, як було зазначено вище, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, зокрема, про наявність повного тексту оскаржуваного рішення.
Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (стаття 2 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті четвертої цього Закону передбачено, що для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 42 ГПК учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії.
Згідно з частиною першою статті 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Також, скаржник - ОСОБА_1 та його представники не були позбавлені об`єктивної можливості поцікавитися та дізнатися про відоме їм судове провадження, як в передбачений процесуальним законодавством спосіб, так і з використанням відкритого безоплатного цілодобового доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. Крім того, скаржник та його представник не були позбавлені можливості ознайомитись з матеріалами справи та звернутись до суду з касаційної інстанції в установлений законом строк.
В свою чергу, можливість отримання копії постанови з часу підписання повного її тексту або ознайомлення з матеріалами справи та подальше подання касаційної скарги в установлений законом строк залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.
Скаржник, як учасник провадження у справі, зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
При цьому, відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (певності), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII) та принцип res judicata, тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). 
Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22-23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року). 
Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України. 
Так, у справі "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву. 
Судова колегія зауважує, що згідно приписів ч. 1 ст. 119 ГПК України суд може поновити пропущений встановлений законом процесуальний строк у разі визнання причини його пропуску поважними.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також якісну підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.
Однак, бувши обізнаним про оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ще з судового засідання 20.11.2024, а про повний текст оскаржуваної постанови - 26.11.2024, з моменту його вручення до Електронного кабінету одного з представників скаржника (адвоката), та маючи доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, скаржник - ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі № 910/4530/23 тільки - 23.12.2024, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 14 ГПК України).
Частинами другою та четвертою статті 13 ГПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд звертає увагу на те, що згідно вимог ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
При цьому сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, № 8371/02 та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine ) від 14.10.2003, заява № 50966/99)).
За змістом статті 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1); обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч.2); підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України, а представництва за ордером - законодавством про адвокатуру (ч.3); про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю або ордером має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (ч.4); у разі припинення повноважень представника на здійснення представництва особи у справі представник не може бути у цій самій справі представником іншої сторони, третьої особи на іншій стороні або третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору (ч.5).
Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень, а особливо у випадку, коли скаржник зацікавлений у вирішенні питання про відкриття провадження у справі, оскільки саме він не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій і ставить під сумнів їх законність.
Згідно частини 3 статті 294 ГПК України питання про відкриття касаційного провадження у справі вирішується не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги.
Отже, зазначені строки на оскарження судового рішення є загально відомими, а з урахуванням наведеного скаржник та його представники мали правомірні очікування та в розумні інтервали часу мали вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Оцінивши вищевказані доводи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначені скаржником в якості інших підстав для поновлення строку, суд касаційної інстанції оцінює їх критично, оскільки вони не є беззаперечними та абсолютними свідченнями поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, мають суб`єктивний характер і не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин неподання належним чином оформленої касаційної скарги у встановлений законом строк, з огляду на що колегія суддів визнає наведені скаржником, в якості інших, підстави для поновлення строку на касаційне оскарження - неповажними та відмовляє у задоволенні цього клопотання.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Частиною третьою статті 292 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.
Оскільки, наведені, в якості інших, підстави для поновлення встановленого законом строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі № 910/4530/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 20.12.2024 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 слід відмовити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 234, 235, частиною 3 статті 292, пунктом 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/4530/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 20.12.2024 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   В. В. Білоус

Судді                                                                                               О. В. Васьковський                                                

                                                                                                            В. Я. Погребняк