ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року 
м. Київ
cправа №  591/3946/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець   О.   А. - головуючий, Бакуліна   С.   В., Баранець   О.   М.
за участю секретаря судового засідання - Грабовського   Д.   А
та представників:
позивача - Матішинець В. В.
відповідача 1 - Сивенко В. М.
відповідача 2 - Сивенко В. М.
відповідача 3 - Журба Г. М.
відповідача 4 - не з`явився
відповідача 5 - не з`явився
відповідача 6 - не з`явився
відповідача 7 - не з`явився
відповідача 8 - не з`явився
відповідача 9 - не з`явився
третьої особи 1 - не з`явився
третьої особи 2 - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 (головуючий - Коротун   О.   М., судді Сулім   В.   В., Ткаченко   Б.   О.)
у справі №   591/3946/20
за позовом  ОСОБА_1 
до 1)    ОСОБА_2 , 2)    ОСОБА_3 , 3)    ОСОБА_4 , 4)    ОСОБА_5 , 5)    ОСОБА_6 , 6)    ОСОБА_7 , 7)    ОСОБА_8 , 8)    ОСОБА_9 , 9)   Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельна фірма "Магазин "Славутич"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1)   Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нагорна Наталія Василівна, 2)   Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Хвостик Ганна Іванівна
про визнання права власності у порядку спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом

ВСТАНОВИВ:
У зв`язку із у зв`язку із запланованими днями відпочинку судді Мамалуя   О.   О.склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025.

Короткий зміст позовних вимог
1.           ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , Товариство з обмеженою відповідальністю торгівельна фірма "Магазин "Славутич", приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нагорна   Н.   В., приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Хвостик   Г.   І., про визнання права власності у порядку спадкування, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом.
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_11 . Після смерті її матері відкрилася спадщина, у тому числі на частку в статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", спадкоємцем якої вона є. 03.04.2018 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на 0,73% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить 1   200,00 грн. Однак, із таким розміром частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин " Славутич " вона не погоджується, оскільки частка спадкодавця за життя була зменшена у зв`язку зі збільшенням частки ОСОБА_13 . Тоді як за життя спадкодавцю належала частка у розмірі 1,4% статутного капіталу ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить 1   200,00 грн. Також, позивач вказувала, що видача відповідачам свідоцтв про право на спадщину за законом на частину 74,24% статутного капіталу ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить 121   460,00 грн, була здійснена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною   Н.   В. із порушенням вимог закону. Зокрема, приватний нотаріус не витребувала від спадкоємців правовстановлюючі документи на право на спадкування 74,24% частки у статутному капіталі товариства. Крім того, приватний нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом не врахувала, що на частку ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" в розмірі 74,24   % було накладено арешт на підставі ухвали суду про забезпечення позову, який станом на момент видачі свідоцтв знятий не був.
3.          З урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить - 121   460 грн, видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу у Сумській області Нагорною   Т.   В., яке зареєстроване в реєстрі за №   5048 та у Спадковому реєстрі за №   61252363, (бланк НМІ 003495) на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить - 121   460 грн, видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу у Сумській області Нагорною   Т.   В., яке зареєстроване в реєстрі за №   5047 та у Спадковому реєстрі за №   61252330, (бланк НМІ 003494) на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (код НОМЕР_3 ) право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 на частку у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" у розмірі 1,4%.

Історія справи
4.          Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.11.2021, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 23.02.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить 121   460,00 грн, видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною   Н.   В., яке зареєстроване в реєстрі за №   5048 та у спадковому реєстрі за №   61252363 на ім`я ОСОБА_2 ; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить 121   460,00 грн, видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною   Н.   В., яке зареєстроване в реєстрі за №   5047 та у спадковому реєстрі за №   61252330 на ім`я ОСОБА_3 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
5.          Постановою Верховного Суду від 16.08.2023 рішення Зарічного районного суду міста Суми від 19.11.2021 та постанову Сумського апеляційного суду від 23.02.2022 скасовано. Провадження у справі №   591/3946/20 закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
6.          Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2023 справу №   591/3946/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельна марка "Магазин "Славутич", приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нагорна Наталія Василівна, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Хвостик Ганна Іванівна, про визнання права власності у порядку спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом передано для розгляду до Господарського суду Сумської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
7.          Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.08.2024 позов задоволено частково:
-          визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельної фірми "Магазин "Славутич", що становить 121   460,00 грн, яке видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Наталією Василівною та зареєстроване в реєстрі за №   5048 і у Спадковому реєстрі за №   61252363 (бланк НМІ 003495), на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-          визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельної фірми "Магазин "Славутич", що становить 121   460,00 грн, яке видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Наталією Василівною та зареєстроване в реєстрі за №   5047 і у Спадковому реєстрі за №   61252330 (бланк НМІ 003494), на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
8.          Відмовлено в іншій частині позовних вимог.
9.          Місцевий господарський суд виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить 121   460 грн, що залишилося після смерті ОСОБА_13 , пред`явивши нотаріусу статут ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", затверджений загальними зборами учасників ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", протоколом №   1 від 23.02.2006, зареєстрованого 10.03.2006 виконавчим комітетом Сумської міської ради та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як вбачається з бухгалтерської довідки ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", станом на 22.06.2017 статутний капітал ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" складав 163   600 грн. З цієї суми згідно з рішенням Харківського апеляційного господарського суду у справі №   5021/2957/2011 від 11.04.2012 забрала ОСОБА_13 67   600 грн і згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №   НОМЕР_4 від 03.07.2009 забрав ОСОБА_14 10   000 грн. Всього зі статутного капіталу забрано 77   600 грн.
10.          Однак, приватний нотаріус при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом вказаних обставин щодо зміни розміру статутного капіталу товариства і, відповідно, щодо зміни розміру частки померлої ОСОБА_13 у статутному капіталі товариства, не перевірила, у зв`язку з чим видані 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною   Н.   В. на ім`я відповідачів свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельна фірма "Магазин "Славутич", що становить 121   460 грн, підлягають визнанню недійсними.
11.          Суд першої інстанції також взяв до уваги те, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25.04.2008 у справі №   2204/2008 було накладено арешт на частку ОСОБА_13 в статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" в розмірі 74,24% в межах позовних вимог, а тому суд дійшов висновку, що видача приватним нотаріусом свідоцтв про право на спадщину також суперечила вимогам пункту 4.17 глави Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №   296/5.
12.          З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
13.          Щодо вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 на частку у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" у розмірі 1,4%, суд першої інстанції зазначив, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", оформленим протоколом №1 від 19.10.2021 прийнято ОСОБА_1 до складу учасників ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" з поновленням її частки до 1,4% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", вказане рішення загальних зборів учасників ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" є чинним.
14.          Відтак, за висновками суду, станом на день ухвалення судом рішення права позивачки на 1,4% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" фактично не порушені, оскільки поновлені з боку ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
15.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 рішення Господарського суду Сумської області від 22.08.2024 в частині задоволення позову скасовано, прийнято у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
16.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуючи свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить - 121   460 грн, видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу у Сумській області Нагорною   Т.   В., яке зареєстроване в реєстрі за №   5048 та у Спадковому реєстрі за №   61252363, на ім`я ОСОБА_2 , та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить - 121   460 грн, видане 20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу у Сумській області Нагорною   Т.   В., яке зареєстроване в реєстрі за №   5047 та у Спадковому реєстрі за №   61252330, на ім`я ОСОБА_3 - позивачем взагалі не обґрунтовано яким чином і яке порушене право (щодо визначення її частки (у розмірі 0,73% (або ж як просила визнати позивач в розмірі 1,4%)) буде захищено, виходячи з обраного нею способу захисту.
17.          Також, апеляційний суд врахував, що звертаючись з позовом у цій справі, позивач не просила визначити розміри часток інших учасників, яких згідно витягу з ЄДР є 21 учасник.
18.          Разом з цим, апеляційний господарський суд зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання недійсними спірних свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 на частку у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" у розмірі 1,4%, фактично взагалі не вказав яке право позивача порушено, а лише скасував правовстановлюючі документи на частку інших осіб та створив перешкоди у здійсненні іншими особами права власності. Тоді як суд апеляційної інстанції таких порушених прав позивача (за захистом якого звернулась позивач в обраний спосіб) не встановив, що і є підставою для відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
19.           ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024, а рішення Господарського суду Сумської області від 22.08.2024 залишити в силі.
20.          У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, при цьому, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначає, що суд апеляційний господарський суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №   243/2499/20.
21.          В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

Позиція інших учасників справи
22.           ОСОБА_4 надав письмові пояснення, у яких підтримав доводи касаційної скарги.
23.          Інші учасники не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
24.          Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів від 25.02.1994 було зареєстровано ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" та проведено його державну реєстрацію.
25.          Додатковою угодою до установчого договору про створення та діяльність ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" від 02.12.2002 учасники товариства дійшли згоди про наступний розмір вкладів у статутний фонд та розміри часток у статутному фонді товариства:
-           ОСОБА_13 - 53   860,00 грн, що становить 62,62% статутного фонду;
-           ОСОБА_7 - 3   440,00 грн, що становить 4% статутного фонду;
-           ОСОБА_15 - 200,00 грн, що становить 0,23% статутного фонду;
-           ОСОБА_9 - 50,00 грн, що становить 0,06% статутного фонду;
-           ОСОБА_11 - 1   200,00 грн, що становить 1,40% статутного фонду;
-           ОСОБА_16 - 2   000,00 грн, що становить 2,33% статутного фонду;
-           ОСОБА_4 - 100,00 грн, що становить 0,12% статутного фонду;
-           ОСОБА_14 - 25 150,00 грн, що становить 29,24% статутного фонду.
26.          На підставі додаткової угоди до установчого договору про створення та діяльність ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" від 05.11.2003 та рішення зборів учасників ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", оформленого протоколом від 05.11.2003, статутний фонд товариства був збільшений до 118   000,00 грн шляхом внесення додаткових коштів ОСОБА_13 у розмірі 32   000,00 грн, у зв`язку з чим між учасниками відбувся перерозподіл часток у статутному фонді ТОВ ТФ "Магазин Славутич" наступним чином:
-           ОСОБА_13 - 85   860,00 грн, що складає 72,76% статутного фонду;
-           ОСОБА_7 - 3   440,00 грн, що становить 2,92% статутного фонду;
-           ОСОБА_15 - 200,00 грн, що становить 0,17% статутного фонду;
-           ОСОБА_9 - 50,00 грн, що становить 0,04   % статутного фонду;
-           ОСОБА_11 - 1   200,00 грн, що становить 1,02% статутного фонду;
-           ОСОБА_16 - 2   000,00 грн, що становить 1,70% статутного фонду;
-           ОСОБА_4 - 100,00 грн, що становить 0,08% статутного фонду;
-           ОСОБА_14 - 25   150,00 грн, що становить 21,31% статутного фонду.
27.          На підставі зазначеного рішення були внесені зміни до статуту ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" та проведена державна реєстрація внесення змін до статуту ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" у зв`язку зі збільшенням розміру статутного фонду товариства.
28.          Рішенням зборів учасників ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", оформленим протоколом від 31.05.2004, статутний капітал ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" був збільшений до 163   600,00 грн шляхом внесення додаткових коштів ОСОБА_13 в розмірі 35   600,00 грн, з них сума 11   000,00 грн була внесена грошовими коштами, а сума 24   600,00 грн грошовими коштами не була внесена у зв`язку із заліком заборгованості товариства перед ОСОБА_13 за договорами позики в розмірі 24   600,00 грн. Також ОСОБА_14 вніс 10   000,00 грн грошовими коштами.
29.          Цим же рішенням зборів учасники визначили наступний порядок формування статутного капіталу та розподілу часток:
-           ОСОБА_11 - 0,73 % статутного капіталу, що складає 1   200,00 грн;
-           ОСОБА_14 - 21,50% статутного капіталу, що складає 35   150,00 грн;
-           ОСОБА_9 - 0,03% статутного капіталу, що складає 50,00 грн;
-           ОСОБА_15 - 0,12% статутного капіталу, що складає 200,00 грн;
-           ОСОБА_4 - 0,06% статутного капіталу, що складає 100,00 грн;
-           ОСОБА_7 - 2,10% статутного капіталу, що складає 3   440,00 грн;
-           ОСОБА_16 - 1,22% статутного капіталу, що складає 2   000,00 грн;
-           ОСОБА_13 - 74,24% статутного капіталу, що складає 121   460,00 грн.
30.          На підставі рішення зборів учасників товариства були внесені зміни до статуту та проведена державна реєстрація внесення змін до статуту ТОВ ТФ "Магазин " Славутич ".
31.          Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23.11.2006 у справі №   2-1282/2006 визнано незаконним рішення загальних зборів ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" від 05.11.2003 в частині зменшення часток учасників товариства: ОСОБА_9 з 0,06% статутного капіталу товариства до 0,04% статутного капіталу товариства; ОСОБА_15 з 0,23% статутного капіталу товариства до 0,17% статутного капіталу товариства; ОСОБА_4 з 0,12% статутного капіталу товариства до 0,08% статутного капіталу товариства. Визнано незаконним рішення загальних зборів ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" від 31.05.2004 в частині звільнення учасника товариства ОСОБА_13 від обов`язку внесення вкладу до статутного капіталу в розмірі 24   600,00 грн та заліком заборгованості перед ОСОБА_13 за договорами позики в розмірі 24   600,00 грн, а також в частині зменшення часток учасників товариства: ОСОБА_9 з 0,04% статутного капіталу товариства до 0,03% статутного капіталу товариства; ОСОБА_15 з 0,17% статутного капіталу товариства до 0,12% статутного капіталу товариства; ОСОБА_4 з 0,08% статутного капіталу товариства до 0,06% статутного капіталу товариства.
32.          Зазначене рішення суду набрало законної сили (постанова Вищого господарського суду України від 15.08.2007).
33.          Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2008 у справі №   2-27/2008, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2009, визнано незаконним пункт 2 рішення зборів ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" від 05.11.2003 в частині зменшення частки учасника товариства ОСОБА_14 з 29,24% статутного капіталу товариства до 21,31% статутного капіталу товариства. Визнано незаконними пункти 3 та 4 рішення зборів ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" від 31.05.2004 про збільшення статутного капіталу та перерозподіл часток у статутному капіталі в частині зменшення частки учасника товариства ОСОБА_14 з 29,24% статутного капіталу товариства до 21,50% статутного капіталу товариства. Стягнуто з TOB ТФ "Магазин "Славутич" на користь ОСОБА_14 10   000,00 грн, внесених як додатковий вклад.
34.          Вказаним судовим рішенням встановлено, що у разі збитковості товариства воно повинно було зменшити статутний капітал або здійснити додаткові внески, а ні як не збільшувати його, що в даному випадку призвело до перерозподілу часток між учасниками на користь учасника ОСОБА_13 . Якби учасники товариства прийняли рішення про внесення додаткових вкладів для збільшення вартості чистих активів, без зміни часток учасників, не збільшуючи статутного капіталу, то рішення повністю відповідало б нормам діючого законодавства України. Однак, збільшення статутного капіталу товариства до 163   600 грн з перерозподілом часток між учасниками суперечить статті 144 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) та є незаконним.
35.          Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2012 у справі №   5021/2957/2011 стягнуто з ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" на користь ОСОБА_13 67   600,00 грн, внесених як додатковий вклад.
36.          Як встановлено вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_13 безпідставно було внесено 67   600 грн додаткових внесків у статутний капітал, оскільки рішення загальних зборів ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", на підставі яких зазначені грошові внески були внесені, суперечать нормам матеріального права, що підтверджується матеріалами справи та судовими рішеннями Зарічного районного суду м. Суми та постановою Харківського апеляційного господарського суду. Таким чином, ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", повино повернути їй грошові кошти у розмірі 67   600 грн, які були додатковим внеском у статутний капітал товариства, оскільки підстава, на якій вони були внесені, відпала, що підтверджується рішеннями Зарічного районного суду міста Суми.
37.          На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2012 у справі №   5021/2957/2011 ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" виплатило ОСОБА_13 в якості повернення додаткового вкладу кошти у загальній сумі 67   600,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 08.05.2012 на суму 2   600,00 грн, платіжним дорученням від 13.05.2015 №   52 на суму 6   500,00 грн та видатковим касовим ордером від 17.02.2017 на суму 58   500,00 грн.
38.          Після ухвалення зазначених судових рішень директором ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" ОСОБА_13 не були внесені відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також до статуту товариства щодо зміни розміру статутного капіталу та зміни розміру часток учасників товариства у статутному капіталі.
39.           ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_13 померла. Після смерті ОСОБА_13 спадщину прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом подання заяв про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Нагорної   Н.   В.
40.          Станом на 22.06.2017 розмір статутного капіталу ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" становив 163   600,00 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою ТОВ ТФ "Магазин "Славутич". З цієї суми згідно із рішенням Харківського апеляційного господарського суду від 11.04.2012 у справі №   5021/2957/2011 ОСОБА_13 отримала 67   600,00 грн та згідно із постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2009 ВП №   НОМЕР_4 ОСОБА_14 отримав 10   000,00 грн. Всього зі статутного капіталу виплачено 77   600,00 грн.
41.          20.09.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною   Н.   В. видано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на частину 74,24% частки у статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич", що становить 121   460,00 грн.
42.          03.04.2018 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хвостик   Г.   І. видано ОСОБА_1 як спадкоємцю ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку в статутному капіталі ТОВ ТФ "Магазин "Славутич" в розмірі 0,73%, що станом на 27.03.2018 становить 1   200,00 грн.

Позиція Верховного Суду
43.          Перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та письмових поясненнях відповідача 3, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині підстави, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстав передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
44.          Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
45.          Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження
46.          Так, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник, зазначає про застосування судом апеляційної інстанції норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №   243/2499/20.
47.          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
48.          Відповідно до положень вказаної норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
49.          Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
50.          Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №   910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
51.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі №   233/2021/19 визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства.
Для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України) таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з-поміж яких змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
52.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27.03.2018 у справі №   910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №   925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №   910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №   243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №   372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №   522/2202/15-ц (пункт 22) і №   522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №   706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
53.          Задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №   233/2021/19 конкретизувала:
- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин);
- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
54.          Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
55.          При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
56.          Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
57.          Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
58.          З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.
Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №   154/3029/14-ц.
59.          Так, у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №   243/2499/20 про неврахування висновків з якої стверджує скаржник, міститься такий висновок: "У цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину".
60.          Однак, проаналізувавши висновки, що викладені у наведеній постанові Верховного Суду, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.
61.          Предметом спору у справі №   243/2499/20 за первісним позовом були вимоги ОСОБА_17 до ОСОБА_18 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку та вчинення певних дій. Позовні вимоги були мотивовані тим, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий №   1424256200:06:000:0700. Вказана земельна ділянка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2011. Однак, під час оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_17 стало відомо, що існують обставини, які порушують його права, як власника земельної ділянки, а саме: згідно з інформацією з Державного земельного кадастру власником земельної ділянки 12.02.2017 зареєстровано ОСОБА_18 . Позивач зазначав, що підставами, що зумовили вчинення нотаріусом зазначені дії було наступне: ОСОБА_19 (продавець земельної ділянки за зазначеним договором купівлі-продажу від 28.10.2011) помер, а його дружина - ОСОБА_18 , звернулась до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Звернувшись до нотаріуса, ОСОБА_18 з метою прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки, просила направити запит до Держгеокадастру для отримання копії державного акту на землю, зазначивши при цьому, що власний примірник нею загублено. Проте, відповідно до пункту 4.3 Договору від 28.10.2011 відповідач була згодна з укладанням цього договору, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом. Тобто, ОСОБА_18 було відомо про відчуження земельної ділянки її чоловіком 28.10.2011, таким чином відповідач знала, що державний акт не міг бути загублений ні нею, ні її чоловіком, бо знаходився у позивача, як єдиного власника зазначеної земельної ділянки. Нотаріусом у відповідь на запит отримано від міськрайонного управління Держгеокадастру копію державного акта серії ЯЖ № 616604, в якому відсутній напис про перехід права власності на земельну ділянку №   1424258200060000700301 до позивача. У державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №   616604 складеного у двох примірниках, зазначено що перший примірник передано власнику земельної ділянки, другий же зберігається у відділі Держкомзему в Слов`янському районі Донецької області. Отже, з`ясувалось, що існує два оригінальних примірники державного акту серії ЯЖ № 616604, один з яких знаходиться у ОСОБА_17 , як власника вказаної земельної ділянки і має напис приватного нотаріуса про посвідчення договору купівлі-продажу та штам Держкомзему про реєстрацію в Поземельній книзі права власності на земельну ділянку. А другий без зазначених написів знаходиться у відповідному відділі Держгеокадастру.
62.          На підставі наведеного позивач просив скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, щодо спадкування ОСОБА_18 , земельної ділянки, кадастровий номер 1424256200:06:000:0700, через відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1424256200:06:000:0700, за ОСОБА_18 ; зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1424256200:06:000:0700, за ОСОБА_17 .
63.          Разом з цим, ОСОБА_18 звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_17 про встановлення нікчемності нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання його неукладеним.
64.          Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2021, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 22.09.2021, позовні вимоги ОСОБА_17 задоволено частково. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, щодо спадкування ОСОБА_18 земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:06:000:0700. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності за ОСОБА_18 на земельну ділянку кадастровий номер 1424256200:06:000:0700. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_17 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_18 до ОСОБА_17 , про встановлення нікчемності нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання його неукладеним залишено без задоволення.
65.          Верховний Суд, постановою від 26.01.2022 скасував рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2021 і постанову Донецького апеляційного суду від 22.09.2021 та ухвалив у справі нове рішення про відмову у задоволенні первісного і зустрічного позовів.
66.          У наведеній постанові Верховний Суд, щодо первісних позовних вимог, зазначив, що суди не врахували, що у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі статті 1301 ЦК України ОСОБА_17 не заявляв. Тому суди зробили помилковий висновок про задоволення цієї позовної вимоги; з урахуванням того, що в задоволенні позовної вимоги про скасування свідоцтва належить відмовити, а вимога про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності за ОСОБА_18 на спірну земельну ділянку є похідною, то і в її задоволенні належить відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог Верховний Суд зазначив, що відсутні обставини, які б свідчили про нікчемність оспорюваного правочину, при цьому, оскільки ОСОБА_18 просила визнати неукладеним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2011, укладений між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , тобто, заявила вимогу, яка є неналежним способом захисту прав та інтересів, то у задоволенні цієї вимоги належить відмовити саме з цих підстав.
67.          Так, Верховний Суд зазначає, що правовідносини у справі №   243/2499/20 є відмінними по відношенню до справи, яка переглядається, оскільки за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій та зазначеній вище справі не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин.
68.          Наведене очевидно свідчить про неподібність правовідносин у наведеній скаржником справі в порівнянні зі справою, яка переглядається.
69.          Згідно з пунктом 5 частин першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
70.          Зважаючи на те, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів, відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу, вважає за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
71.          Щодо оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України Верховний Суд зазначає таке.
72.          Обґрунтовуючи наведену підставу касаційного оскарження, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).
73.          Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
74.          Таким чином, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
75.          Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
76.          За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.
77.          Саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судові рішення. Натомість зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.
78.          При цьому Верховний Суд в силу приписів статті 300 ГПК України не вдається до переоцінки доказів та встановлених на підставі їх обставин, оскільки дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.
79.          Так, зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваної постанови у цій справі.
80.          Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
81.          Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.
82.          За таких обставин, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
83.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
84.          Оскільки після відкриття касаційного провадження у справі виявилося, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
85.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
86.          Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
87.          Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення.
88.          За таких обставин, інші доводи касаційної скарги, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим касаційна скарга в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін.

Розподіл судових витрат
89.          Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 у справі №   591/3946/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 у справі №   591/3946/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 у справі №   591/3946/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                             О.   А.   Кролевець

Судді                                                                                           С.   В.   Бакуліна

                                                                                          О.   М.   Баранець