УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

27 березня 2025 року 

м. Київ

справа №560/7199/24
адміністративне провадження № К/990/10663/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П., 

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2024 року (колегія у складі суддів Сапальової Т.В., Капустинського М.М.,  Ватаманюка Р.В.)
у справі № 560/7199/24 
за позовом   ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
про  визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі також - ГУ ПФ України в Хмельницькій області, відповідач, скаржник), в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» (далі - Постанова № 713);
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити з 01.07.2021 позивачу щомісячну доплату у розмірі 2 000,00 грн відповідно до Постанови № 713 з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2024 задоволено позов.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач 05.12.2024 оскаржив його в апеляційному порядку, заявивши при цьому про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування пропуску вказаного строку відповідач вказує, що 31.10.2024 стався технічний збій в роботі підсистеми «Електронний суд», що унеможливило подачу апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, визнавши неповажними наведені заявником причини пропуску строку, постановив ухвалу від 29.01.2025 про залишення апеляційної скарги ГУ ПФ України в Хмельницькій області без руху та запропонував останньому зазначити інші підстави для поновлення вказаного строку.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд керувався положеннями ч. 3 ст. 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Орган Пенсійного фонду України подав до апеляційного суду заяву про поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, в якій фактично посилався на ті ж обставини, яким вже надавалась оцінка в ухвалі суду від 29.01.2025.
Розглянувши подану заяву, Сьомий апеляційний адміністративний суд визнав неповажними наведені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, відмовив у його задоволенні та у відкритті апеляційного провадження, про що постановив ухвалу від 10.02.2025.

При цьому Сьомий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що заявник не навів обставин, які перешкоджали йому подати належним чином оформлену апеляційну скаргу вчасно та які є об`єктивно непереборними чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій. 
Так, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до довідки про доставку електронного листа рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2024 було доставлено до електронного кабінету відповідача 02.10.2024 о 18:15 год. Однак апеляційну скаргу сформовано в системі «Електронний суд» та подано до суду лише 05.12.2024, - тобто з пропуском тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, встановленого у ч. 1 ст. 295 КАС України. У заявах про поновлення пропущеного строку звернення відповідач вказував, що стався збій в підсиситемі «Електронний суд», на підтвердження своїх доводів додав до клопотання скріншот з електронного кабінету підсистеми «Електронний суд». За змістом цього скріншоту апеляційна скарга була сформована 31.10.2024, проте через неможливість накладення КЕП на електронний документ відповідач не зміг вчасно подати апеляційну скаргу.
Разом з тим, апеляційний суд також з`ясував, що упродовж зазначеного проміжку часу до Сьомого апеляційного адміністративного суду неодноразово надходили апеляційні скарги ГУ ПФ України в Хмельницькій області, подані через систему «Електронний суд». Наведені обставини не були спростовані відповідачем жодними документальними доказами.
У взаємозв`язку із цим суд зауважив, що оскільки ГУ ПФ України в Хмельницькій області є суб`єктом владних повноважень, то неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з його боку, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. 
Таким чином, неможливість вчинення певних процесуальних дій підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. У даному ж випадку заявник не надав доказів на підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та не спростував доводів ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Таким чином, територіальний орган Пенсійного фонду України, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційний перегляд справи, та як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен був забезпечити неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно форми та змісту апеляційної скарги й вчинити залежні від нього дії з використанням усіх наявних засобів та можливостей, передбачених законодавством.

Окрім цього, п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у ст. 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, врахувавши вищевказані норми процесуального закону, обґрунтовано ухвалою від 10.02.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на підставі п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з ч. 2 ст. 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За таких обставин, касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки, у даному випадку, правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 560/7199/24.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена. 

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб