ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року 
м. Київ
cправа №  912/1769/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (Чус О. В. - головуюча, судді: Дармін М. О., Кощеєв І. М.) і рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.12.2023 (суддя Поліщук Г. Б.) у справі
за позовом Бобринецької міської ради Кіровоградської області
до: (1) Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради, (2) Кропивницької районної ради, (3) Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області
про визнання протиправними та скасування рішень, припинення права власності. 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст позовних вимог і обґрунтувань позову  
1.          Бобринецька міська рада Кіровоградської області (далі - "Позивач", Бобринецька міськрада) звернулась у Господарський суд Кіровоградської області з позовом до Бобринецької районної ради Кіровоградської області, управління справами якої здійснює Комісія з реорганізації Бобринецької районної ради (далі - "Відповідач-1", Бобринецька райрада), Кропивницької районної ради (далі - "Відповідач-2") та Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (далі - "Відповідач-3",  Кетрисанівська  сільрада), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Бобринецької райради від 22.09.2020 №  481 "Про передачу підприємств, установ і організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району), та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільради комплексу будівель, що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78;
- визнати протиправним та скасувати рішення Кетрисанівської сільради від 23.09.2020 № 791 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району" у частині, що стосується безоплатної передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільради комплексу будівель, що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Бобринецької райради від 30.09.2020 № 23-гр "Про затвердження акта з приймання-передачі комплексу будівель";
- визнати протиправним та скасувати Акт приймання-передачі комплексу будівель по факту безоплатної передачі нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а саме: комплексу будівель за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78 у складі 4-х будівель і споруд, загальною первісною (переоціненою) вартістю 239 312, 70 грн, загальним зносом 141 781, 18 грн та загальною залишковою вартістю станом на 01 вересня 2020 року 97 531,21 грн, затверджений розпорядженням голови Бобринецької райради від 30.09.2020 № 23-гр "Про затвердження акта з приймання-передачі комплексу будівель";
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54413412 від 05.10.2020, прийняте державним реєстратором Бобринецької районної державної адміністрації Демецькою Тетяною Миколаївною щодо державної реєстрації права власності на комплекс будівель за адресою: м. Бобринець вул. Соборна, 78, за Кетрисанівською сільрадою, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис/відомості про речове право за номером 38508561;
- припинити право власності Кетрисанівської сільради на об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель, реєстраційний номер 1469872535208, зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54413412 від 05.10.2020 13:43:36 Демецька Тетяна Миколаївна, Бобринецька районна державна адміністрація, Кіровоградська обл.
2.          Позовні вимоги узагальнено обґрунтовано аргументами про те, що Бобринецька міська територіальна громада не надавала згоду Бобринецькій райраді на відчуження об`єкта спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а саме комплексу будівель, що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78. За доводами Позивача, зазначений комплекс підлягає передачі саме Бобринецькій міській територіальній громаді, а не Відповідачеві-3, а тому передавши його останньому Бобринецька райрада порушила майнове право одинадцятитисячної Бобринецької міської територіальної громади, як право очікування на отримання у майбутньому права комунальної власності на об`єкт права спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району. При цьому таке право Бобринецької міської територіальної громади гарантоване статтею 7 Конституції України та забезпечене частиною другою статті 10, частинами восьмою, дев`ятою статті 60, пунктом 10 розділу V (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
3.          Господарський суд Кіровоградської області рішенням від 20.12.2023 позовні вимоги Бобринецької міськради задовольнив повністю.
4.          Виходив з того, що за змістом абзацу 3 пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній до 05.12.2020) існує дві виняткові підстави обов`язкового відчуження районною чи обласною радою об`єктів права спільної власності територіальних громад на користь конкретної місцевої територіальної громади району чи області незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на вилучення вказаних об`єктів, а саме: 1) окремі об`єкти права спільної власності територіальних громад знаходяться на території місцевої територіальної громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) зазначені об`єкти задовольняють колективні потреби виключно тієї територіальної громади, на території якої вони знаходяться.
5.          Проте, із фактичних обставин цієї справи слідує, що Бобринецька міська територіальна громада згоди на відчуження на користь Кетрисанівської сільради спірного комплексу будівель не надавала, в той час як Відповідачі не довели, що такий комплекс знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї територіальної громади. 
6.          За таких обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюване рішення Бобринецької райради від 22.09.2020 №  481 у частині, що стосується передачі із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільради спірного комплексу будівель за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78, не відповідає вимогам частини другої статті 10, частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", і цим порушено майнове право Позивача на об`єкт спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.
7.          Водночас суд першої інстанції зазначив, що всі інші позовні вимоги Бобринецької міськради по суті є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Бобринецької райради від 21.10.2020 № 492, а тому дійшов висновку про необхідність їх задоволення.
8.          За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку Центральний апеляційний господарський суд своєю постановою від 12.03.2025 рішення господарського суду першої інстанції від 21.12.2023 залишив без змін
Касаційна скарга
9.          Не погодившись із судовими рішеннями, Кетрисанівська сільрада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
10.          Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України). 
11.          В обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження вказано, що судами попередніх інстанцій проігноровано те, що: 
-          спірний комплекс будівель не перебуває на бюджетному зобов`язанні Позивача, не задовольняє виключні потреби Бобринецької міської територіальної громади, а відтак цілком правомірно був переданий Бобринецькою райрадою в комунальну власність Кетрисанівської сільради; 
-          Позивач у межах цієї справи ніяк не обґрунтував, яким чином визнання та скасування оскаржуваних рішень органів місцевого самоврядування та державного реєстратора поновить майнове право Бобринецької міської територіальної громади на спірне нерухоме майно. Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що навіть при задоволенні позовних вимог повністю спірне нерухоме майно повернеться до комунальної власності Бобринецької райради, право комунальної власності якої ніким не оскаржене та не скасоване. В свою чергу, Бобринецька райрада перебуває у стані припинення, а тому не уповноважена на передачу нерухомого майна, в тому числі спірного майна, що виключає можливість прийняття рішення про передачу спірного майна Позивачу у разі задоволення позову; 
-          Бобринецька міськрада вже зверталася до господарського суду з позовом у справі № 912/3325/21 про той же предмет та з тих же підстав і у задоволенні її позову було відмовлено; Бобринецька міськрада оскаржувала рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №  54413412 від 05.10.2020 до Міністерства юстиції України і у задоволення її скарги також було відмовлено; 
-          у справі № 340/4337/20, де суд ніби то встановив обставини порушення порядку прийняття рішення Бобринецької райради від 22.09.2020 № 482 брали участь зовсім інші учасники, а тому вказані обставини не є преюдиційними для сторін у справі № 912/1769/23. 
12.          Скаржником також зазначено, що судами попередніх інстанцій при ухвалення оскаржених рішень не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №  905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №  48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, , від 22.09.2020 у справі №  910/3009/18, від 04.07.2018 у справі №  653/1096/16-ц, від 07.11.2018 у справі №  488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 09.11.2021 № 466/8649/16-ц (щодо того, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам); постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №  209/3085/20 (стосовно того, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду); від 11.10.2021 у справі № 910/5971/20 (щодо того, що предметом оскарження у подібній категорії спорів має бути наказ Міністерства юстиції України і додаткових вимог зазначати непотрібно; належний відповідачем буде саме Міністерство).
Узагальнені доводи інших учасників справи
13.          05.05.2024 до суду касаційної інстанції надійшов відзив Бобринецької міськради на касаційну скаргу, у якому вона заперечує проти її задоволення. Стверджує, що доводи, наведені скаржником є безпідставними, в той час як рішення судів попередніх інстанцій винесені з неухильним дотриманням правових норм. З цих підстав просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені рішення і постанову залишити без змін.  
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
14.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників Відповідача-3 (Поліщук В. В., Іванченко В. В.), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
16.          В ході розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 716-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області", до Бобринецького району Кіровоградської області ввійшли  адміністративні центри Бобринецької та Кетрисанівської територіальних громад.
17.          Рішенням Бобринецької райради від 22.09.2020 № 480 "Про надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" надано згоду на безоплатну передачу нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, серед якого комплекс будівель, розташований за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78, до комунальної власності Кетрисанівської сільради.
18.          Рішенням Бобринецької райради від 22.09.2020 № 481 "Про безоплатну передачу нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради" безоплатно передано нерухоме майно, серед якого комплекс будівель, розташований за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78, спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до комунальної власності Кетрисанівської сільради.
19.          Рішенням Кетрисанівської сільради від 23.09.2020 № 791 "Про надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради" надано згоду на прийняття та прийнято у комунальну власність Кетрисанівської сільради майно спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, серед якого комплекс будівель, розташований за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78.
20.          24.09.2020 розпорядженням голови Бобринецької райради № 21-гр "Про комісію з приймання-передачі комплексу будівель" було утворено комісію з приймання-передачі майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району до Кетрисанівської сільради, а саме: комплексу будівель, що знаходиться за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна (Луначарського), 78; затверджено склад комісії; надано розпорядження комісії здійснити приймання-передачу майна відповідно до норм чинного законодавства України.
21.          Згідно з Актом приймання-передачі комплексу будівель, затвердженого розпорядженням голови Бобринецької райради від 30.09.2020 № 23-гр проведено безоплатну передачу нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а саме: комплексу будівель за адресою: м. Бобринець, вул. Соборна, 78 з балансу Бобринецької райради на баланс Кетрисанівської сільради.
22.          Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за рішенням державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни від 05.10.2020 №  54413412 проведено державну реєстрацію права власності Кетрисанівської сільради на спірний комплекс будівель.
23.          Звертаючись до суду з позовом у цій справі та посилаючись на наведені обставини, Позивач стверджував, що прийняті Відповідачами 1 і 3 рішення та проведена на їх підставі державна реєстрація права власності порушують майнове право Бобринецької міської територіальної громади, як право очікування на отримання права комунальної власності на об`єкт права спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району - спірний комплекс будівель. Таке право/інтерес Бобринецької міської територіальної громади гарантовані статтею 7 Конституції України та забезпечені частиною другою статті 10, частинами восьмою, дев`ятою статті 60, пунктом 10 розділу V (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а відтак мають бути захищені судом.
24.          Як вже зазначалося, суди попередніх інстанцій з позицією Позивача погодились, а тому дійшли висновку про задоволення позовних вимог. Перевіряючи правильність застосовування та дотримання судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.  
25.          За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26.          Згідно зі статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.
27.          Правовий режим майна спільної власності територіальних громад визначається законом.
28.          Положеннями частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
29.          Згідно підпунктів 1-3, 11 пункту 6-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України припинення повноважень районних рад, а також припинення районних рад як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:
1) повноваження районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад районів, ліквідованих Верховною Радою України (далі - ліквідовані райони), закінчуються в день набуття повноважень обраними на відповідних перших місцевих виборах районними радами районів, утворених Верховною Радою України (далі - новоутворені райони);
2) не пізніше завершення другої сесії районної ради, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація районних рад ліквідованих районів шляхом приєднання до районної ради, розміщеної в адміністративному центрі новоутвореного району, а у випадку, передбаченому підпунктом 5 цього пункту, - утворення районних рад як юридичних осіб;
3) районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом;
11) під час здійснення реорганізації юридичних осіб - районних рад повноваження з управління справами таких юридичних осіб здійснює комісія з реорганізації.
30.          Згідно з абзацами 1, 2, 3 пункту 10 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.
31.          Правонаступник районної ради ліквідованого Верховною Радою України району після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 01.07.2021, зобов`язаний передати у комунальну власність територіальних громад усі об`єкти спільної власності територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України.
32.          У постанові від 07.06.2023 у справі № 917/183/21 Верховний Суд виснував, що, виходячи із системного аналізу приписів пункту 10 розділу V названого Закону, вбачається два випадки передачі об`єктів спільної власності територіальних громад району у комунальну власність територіальних громад: 1) за заявницьким принципом, тобто за пропозицією сільських, селищних, міських рад рішенням, зокрема районної ради (абзац 3 пункту 10 розділу V Закону); 2) на виконання зобов`язання, встановленого Законом, правонаступником районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 01.07.2021 (абзац 4 пункту 10 розділу V Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
33.          При цьому за своїм змістом приписи абзаців 3 та 4 пункту 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" мають імперативний характер, позаяк у співвідношенні із частиною восьмою статті 60 цього Закону встановлюють два випадки обов`язкової передачі районною чи обласною радою об`єктів спільної власності територіальних громад на користь конкретної територіальної громади району чи області незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на передачу вказаних об`єктів.
34.          У першому випадку (абзац 3 пункту 10 розділу V Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") передачі до комунальної власності відповідних територіальних громад підлягає майно (що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст), яке знаходиться на території цих громад та задовольняє виключно їх потреби.
35.          Тобто за заявницьким принципом (перший випадок) районна рада у прийнятті рішення про передачу об`єкта спільної власності району повинна керуватися наявністю двох обов`язкових критеріїв: 1) об`єкт спільної власності територіальних громад  знаходиться на території територіальної громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) відповідний об`єкт задовольняє колективні потреби виключно тієї територіальної громади, на території якої він знаходиться.
36.          У другому випадку (абзац 4 пункту 10 розділу V Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") на виконання зобов`язання, покладеного законом на правонаступника районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, об`єкти спільної власності району передаються за такими двома обов`язковими критеріями: 1) об`єкти спільної власності територіальних громад знаходяться на території громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) наявні відповідні розмежування видатків між бюджетами, встановлені Бюджетним кодексом України.
37.          Аналогічні правові висновки сформовано у постановах Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 904/4109/21, від 26.03.2024 у справі № 903/561/23.
38.          Отже, за загальним правилом, передбаченим частиною восьмою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об`єкти права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району та області, управління якими здійснюють районні та обласні ради, не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо зазначених територіальних громад або відповідних рішень рад чи уповноважених ними органів, за винятком випадків, передбачених законом. Зокрема, але не виключно, до таких виняткових випадків, коли згода інших територіальних громад на передачу об`єктів права спільної власності не потрібна, належать передбачені абзацом 3 пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" випадки, а саме: цілісний майновий комплекс підприємства, яке є спільною власністю територіальних громад району або області, окремі об`єкти (нерухоме майно, індивідуально визначене майно тощо) знаходяться на території конкретної місцевої територіальної громади та задовольняють виключно колективні потреби цієї територіальної громади.
39.          В такий спосіб, визначати правову долю об`єктів комунальної власності, в тому числі тих, що перебувають у спільній власності сіл, селищ, міст та знаходяться в управлінні районної або обласної ради, шляхом прийняття відповідних рішень мають право безпосередньо територіальні громади сіл, селищ, міст або їх представницькі органи - відповідні місцеві ради, тоді як районна або обласна рада зобов`язана здійснювати повноваження щодо відчуження комунального майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст виключно у зазначених вище випадках, але водночас може (має право) здійснювати відповідні повноваження у випадку надання районній або обласній раді на підставі частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" таких повноважень відповідними радами, які представляють інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
40.          Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.02.2021 у справі №  903/900/21, від 24.07.2024 у справі №  912/1863/23.
41.          Частиною першою статі 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.       
42.          В свою чергу частиною першою статті 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
43.          Як слідує з оскаржених судових рішень, задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив із відсутності у матеріалах цієї справи доказів того, що спірний комплекс будівель знаходиться на території Кетрисанівської сільської територіальної громади та задовольняє виключно колективні потреби цієї територіальної громади. Також того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження надання згоди Бобринецькою міською територіальною громадою на відчуження спірного комплексу на користь Кетрисанівської сільради. При цьому судом встановлено факт перебування спірного майна у спільній власності територіальних громад сіл та міста колишнього Бобринецького району задовго до виникнення спору у цій справі.
44.          Таким чином, оскільки судами встановлено, що спірне нерухоме майно перебувало у спільній власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, а одним із його співвласників була Бобринецька міська територіальна громада, представницьким органом якої є Позивач у справі, то їх висновок про те, що в результаті прийняття рішення Бобринецької райради від 22.09.2020 № 481 без отримання згоди Позивача вказана територіальна громада втратила своє право спільної власності на спірне майно та на розпорядження ним, є правомірним, як правомірним є і висновок про те, що передача спільного майна у спірних правовідносинах відбулася з порушенням вимог частини другої статті 10, частини восьмої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
45.          Жоден із Відповідачів при розгляді справи господарськими судами попередніх інстанцій таких висновків не спростував, як не спростовував їх і скаржник в межах касаційного провадження. Більше того, аргументи останнього у цій частині суперечать наведеним висновкам Верховного Суду, а відтак колегією суддів визнаються безпідставними і за цим відхиляються.
46.          Щодо ж посилань скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №  905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №  48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 22.09.2020 у справі №  910/3009/18, від 04.07.2018 у справі №  653/1096/16-ц, від 07.11.2018 у справі №  488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 09.11.2021 № 466/8649/16-ц (щодо того, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам); постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №  209/3085/20 (стосовно того, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду) колегія суддів зазначає таке.
47.          Згідно пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
48.          Тобто, відповідно до положень згаданої норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових:
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду;
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
49.          Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
50.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
51.          Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
52.          У світлі наведеного колегія суддів зазначає, що у справі № 653/1096/16-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку Генічеської міської ради, після припинення трудових відносин відповідачі втратили право на проживання у службовій квартирі, наданій для проживання працівників підприємства. Суди, розглядаючи справу № 653/1096/16-ц по суті позовних вимог, установили, що службова квартира є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Генічеська в особі Генічеської міської ради. Велика Палата Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц зазначила, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
53.          У справі № 488/5027/14-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, оспорювані рішення у відповідній частині прийняті, а державний акт виданий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, передача яких у приватну власність для будівництва й обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд заборонена. Суди, розглядаючи справу № 488/5027/14-ц, установили, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення та вибула з володіння власника поза його волею. Велика Палата Верховного Суду у справі № 488/5027/14-ц зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
54.          У справі № 183/1617/16 спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, Піщанська сільська рада розпорядилася земельною ділянкою державного лісового фонду з перевищенням повноважень, а повноваження щодо розпорядження нею мала Дніпропетровська ОДА. Суди, розглядаючи справу № 183/1617/16, установили, що держава в особі Дніпропетровської ОДА не розпорядилася земельною ділянкою у передбачений законом спосіб, а Піщанська сільська рада відчужила її без вираження на це волі власника. Велика Палата Верховного Суду у справі № 183/1617/16 зазначила, що Дніпропетровська ОДА згідно з частиною третьою статті 388 ЦК України має право на витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута у порядку безоплатної приватизації від Піщанської сільської ради, котра не мала права відчужувати цю ділянку.
55.          У справі № 466/8649/16-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку прокурора, реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем є неправомірною. Суди, розглядаючи справу № 466/8649/16-ц по суті позовних вимог, установили, що відповідач одержав спірне майно за безвідплатними договорами - договорами дарування. Велика Палата Верховного Суду у справі № 466/8649/16-ц зазначила, що відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої.
56.          Натомість у справі № 912/1769/23 господарські суди встановили, що Бобринецька райрада не є єдиним власником відповідного майна. При цьому позовні вимоги у справі № 912/1769/23 обґрунтовані тим, що Бобринецька міська територіальна громада не надавала згоду Бобринецькій райраді на відчуження об`єкта спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району.
57.          Отже, встановлені фактичні обставини у справі № 912/1769/23 свідчать про те, що правовідносини у справах № 653/1096/16-ц, № 488/5027/14-ц, № 183/1617/16, №  466/8649/16-ц, на які посилається скаржник, є неподібними зі справою, що розглядається, з огляду на відмінні предмет і підстави позовів, відмінні установлені фактичні обставини у цих справах, що впливають на зміст відповідних правовідносин. Поряд з цим, у цій справі та справах № 653/1096/16-ц, № 488/5027/14-ц, №  183/1617/16, № 466/8649/16-ц, на які посилається скаржник, відмінне матеріально-правове регулювання правовідносин.
58.          Крім того, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №  338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №  569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 08.02.2022 у справі №  209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.05.2020 у справі №  916/1608/18, про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам; спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
59.          Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, проаналізувавши наведені висновки, визнає такі доводи необґрунтованими, а висновки, які містяться в оскаржуваних судових рішеннях, такими, що не суперечать висновкам, на які посилається скаржник, оскільки на момент звернення з позовом у цій справі позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення Бобринецької райради від 22.09.2020 № 481, рішення Кетрисанівської сільради від 23.09.2020 № 791 та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідали ефективному способу захисту, який був визначений положеннями статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
60.          Так, на день розгляду даної справи абзац 2 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначав, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
61.          Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
62.          Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
63.          Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
64.          Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
65.          Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
66.          Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
67.          Враховуючи наведені норми права, редакції Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" як на момент державної реєстрації права, так і на день розгляду справи у суді, факт реєстрації права комунальної власності Кетрисанівської сільради на спірний комплекс будівель на підставі її ж рішення від 23.09.2020 № 791 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради приміщень та майна із спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району" та Акта приймання-передачі цього комплексу по факту безоплатної передачі нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що Позивачем обрано ефективний спосіб захисту його права, який призведе до відновлення первинного стану сторін. Такий спосіб захисту права відповідає нормам частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
68.          У вказаному висновку колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.07.2024 у справі № 912/766/23 та врахованій у постанові від 24.07.2024 у справі № 912/1863/23 (спори між тими ж сторонами, з тих же підстав тільки щодо інших об`єктів нерухомості), і за цим протилежні аргументи заявника касаційної скарги відхиляє.
69.          Щодо аргументів скаржника про те, що Бобринецька міськрада вже скористалася своїм правом на оскарження рішення державного реєстратора Бобринецької районної державної адміністрації Демецької Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №  54413412 від 05.10.2020 до Міністерства юстиції України і у задоволення її скарги було відмовлено, що на думку Кетрисанівської сільради, унеможливлює судовий розгляд такої вимоги, колегія суддів зазначає таке.  
70.          Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", крім визнання та підтвердження державою таких прав, також спрямований на їх захист.
71.          Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
72.          За загальним правилом, захист порушених прав особи здійснюється у судовому порядку.
73.          Крім судового розгляду справи, оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України є додатковим механізмом захисту права власності. Таке оскарження може бути оперативним механізмом захисту державою порушених  помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав власника, однак не може підміняти собою судовий розгляд.
74.          Міністерство юстиції України оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав власника нерухомого майна. Тобто Міністерство юстиції України оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір.
75.          При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Міністерство юстиції України не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно. Натомість вирішення спору про право (і забезпечення тим самим юридичної визначеності у правовідносинах між сторонами такого спору) належить до компетенції суду. 
76.          У вказаному висновку колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21.
77.          Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах справи № 912/1769/23 на вирішення господарському суду заявлено саме спір про право, розгляд ним у такому спорі, зокрема, й вимоги про скасування рішення державного реєстратора та/або будь-яких інших реєстраційних дій щодо спірного майна є абсолютно правомірним, не дивлячись на попереднє оскарження такого рішення державного реєстратора у позасудовому порядку.  
78.          З огляду на викладене, протилежні доводи касаційної скарги Відповідача-3 суд касаційної інстанції відхиляє, а посилання на постанову Верховного Суду від 11.10.2021 у справі № 910/5971/20 визнає нерелевантними. 
79.          Щодо ж аргументів касаційної скарги в частині вирішення спору між Бобринецькою міськрадою та Кропивницькою райрадою про визнання незаконним та скасування рішення Бобринецької райради № 481 від 22.09.2020, розпорядження Бобринецької райради № 23-гр від 30.09.2020 у межах справи № 912/3325/21 слід зазначити наступне.
80.          Як встановив місцевий господарський суд у цій справі, у рішенні Господарського суду Кіровоградської області від 12.08.2022 у справі № 912/3325/21 вказано: "З огляду на зазначене, та те, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація, що Бобринецька районна рада Кіровоградської області перебуває в стані припинення   та відсутні відомості як щодо припинення її як юридичної особи, так і щодо її правонаступників, в частині позовних вимог про   визнання незаконними та скасування рішення Бобринецької районної ради від 22.09.2020 № 481 та розпоряджень, Бобринецька районна рада мала бути належним відповідачем, а Кропивницька районна   рада співвідповідачем".
81.          З викладеного слідує, що відповідачем у справі № 912/3325/21 була Кропивницька районна рада (яку суд визнав неналежним відповідачем і саме з цих підстав відмовив у позові), в той час, як у даній справі одним із відповідачів є Бобринецька райрада, до якої заявлено вимоги про визнання протиправними та скасування її актів. 
82.          За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність рішення суду щодо аналогічного спору між тими ж сторонами, про той же предмет, та з тих же підстав. Водночас доводи скаржника про зворотнє є формальними та декларативними. 
83.          Аргументи скаржника про безпідставне врахування місцевим судом обставин, встановлених у справі № 340/4337/20 на увагу не заслуговують, адже жодного значення для правильного вирішення спору у цій справі не мають. Більше того, апеляційний господарський суд таких обставин не аналізував, в основу оскарженої постанови на покладав.  
84.          Звідси рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову суд касаційної інстанції визнає обґрунтованими та законними. Жодної невідповідності між висновками Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі та висновками господарського суду апеляційної інстанції у цій справі немає. Таким чином, заявлена Кетрисанівською сільрадою підстава касаційного оскарження свого підтвердження в ході здійснення касаційного провадження у цій справі не знаходить.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
85.          За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
86.          Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
87.          Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування чи порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Оскаржені рішення і постанова прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, судова колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не вбачає.
Судові витрати
88.          Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2025 і рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.12.2023 у справі №  912/1769/23 залишити  без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Міщенко І. С.

Судді                                                                                                      Берднік І. С.

                                                                                                                  Зуєв В. А.