ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  908/1734/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Картере В. І., Огородніка К. М.
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

за участю представників учасників справи:
Центрального МУ ДПС по роботі з великими платниками податків - Урєкє  А.  В.,
Арбітражний керуючий Литвиненко С. С. - особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024
у складі колегії суддів: Чередка А. Є. - головуючого, Мороза В. Ф., Кощеєва І.  М.
та на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.07.2024
у складі судді Сушко Л. М.
у справі № 908/1734/22
за заявою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Солді Інфініті"
про    визнання грошових вимог в розмірі 1 442 240,00 грн, 

ВСТАНОВИВ
На розгляд суду постало питання обґрунтованості грошових вимог податкового органу до боржника.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1.          03.11.2022 ухвалою Господарського суду Запорізької області відкрито провадження у справі № 908/1734/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Солді Інфініті" (далі - ТОВ "Солді Інфініті"). Визнано грошові вимоги кредитора -  Приватного підприємства "Рурал Інформ" до боржника на суму  83 310 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 750 000 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном.
2.          03.11.2022 оприлюднено повідомлення про відкриття справи про банкрутство ТОВ "Солді Інфініті" за №69473. 
3.          04.04.2023 постановою Господарського суду Запорізької області у справі №908/1734/22 ТОВ "Солді Інфініті" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Клименка Олександра Юрійовича.
4.          06.02.2024 ухвалою Господарського суду Запорізької області відсторонено арбітражного керуючого Клименка Олександра Юрійовича від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Солді Інфініті", ліквідатором призначено арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича.

Короткий зміст заяви з грошовими вимогами
5.          26.04.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Управління) з грошовими вимогами до боржника в загальному розмірі 1 442 240 грн.
6.          Заява з грошовими вимогами обґрунтована тим, що станом на 24.04.2024 за ТОВ "Солді Інфініті" обліковується заборгованість у сумі 1  442  240 грн, що виникла після відкриття провадження у справі №  908/1734/22 про банкрутство ТОВ "Солді Інфініті" та є поточним зобов`язанням, яке виникло з підстав несплати нарахованих штрафних санкцій, а саме - з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (ккдб 14010100) у сумі 1 442 240 грн: 
- 340,00 грн - борг виник 05.04.2024 - податкове повідомлення рішення (форма ПС) № 263/Ж10/31-00-07-01-03-25 від 04.03.2024, винесене на підставі акта перевірки № 27/Ж5/31-00-07-01-03-20/43144891 від 12.01.2024; 
- 3 400,00 грн - борг виник 05.04.2024 - податкове повідомлення-рішення (форма ПС) № 264/Ж10/31-00-07-01-03-25 від 04.03.2024 винесене на підставі акту перевірки № 27/Ж5/31-00-07-01-03-20/43144891 від 12.01.2024; 
- 1 438 500,00 грн - борг виник 21.04.2024 - податкове повідомлення-рішення (форма Р) № 265/Ж10/31-00-07-01-03-25 від 04.03.2024 винесене на підставі акту перевірки № 27/Ж5/31-00-07-01-03-20/43144891 від 12.01.2024.
7.          Управління вказує, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення були направлені поштовою службою 04.03.2024, проте 22.03.2024 повернуті у зв`язку із закінченням терміну зберігання. З посиланням на п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України заявник доводить, що податкові повідомлення-рішення вважаються врученими ТОВ "Солді інфініті" у день, що зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, тобто 22.03.2024. Зауважує, що заявлені податкові повідомлення-рішення боржником оскаржені не були як в адміністративному, так і в судовому порядку.
8.          На підставі викладеного вище, заявник просив суд задовольнити заяву Управління про кредиторські вимоги у сумі 1 442 240 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду
9.          18.07.2024 ухвалою Господарського суду Запорізької області у справі №908/1734/22 грошові вимоги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до ТОВ "Солді Інфініті" на суму 1 442 240 грн - відхилено.
10.          02.12.2024 постановою Центрального апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 04.12.2024) апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.07.2024 у справі № 908/1734/22 - залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від Запорізької області від 18.07.2024 у справі № 908/1734/22 - залишено без змін.
11.          Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що заявлені Управлінням кредиторські вимоги до банкрута на загальну суму 1 442 240 грн, виникли після визнання боржника банкрутом, що суперечить ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, а тому підлягають відхиленню повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
12.          23.12.2024 (через підсистему "Електронний суд") Управлінням подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить:
- скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.07.2024 у справі № 908/1734/22,
- прийняти нове рішення, яким задовольнити кредиторські вимоги Управління у повному обсязі;
- зобов`язати арбітражного керуючого Литвиненка С. С. здійснити  відповідні зміни щодо включення кредиторських вимог Управління до реєстру вимог кредиторів.
13.          Підставами касаційного оскарження управління вказує п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
14.          Скаржник стверджує про порушення судами попередніх інстанцій підпункту 78.1.7 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, ст. 73, 86, 236, 237 ГПК України, неврахування висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 5023/10655/11, постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі № 380/7694/20, постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 908/2504/22.
15.          При цьому скаржник вказує, що розмір податкового боргу боржника збільшився на 1 442 240 грн та виник після відкриття провадження у справі №  908/1734/22 про банкрутство ТОВ "Солді Інфініті", отже такі зобов`язання є поточними. Стверджує, що контролюючим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Солді Інфініті" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2023 року та винесено податкові повідомлення-рішення від 04.03.2024, які були направлені поштою боржнику 04.03.2023 та повернуті поштовим відділенням 22.03.2024, у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому відповідно до п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України вважаються врученими 22.03.2024. При цьому податкові повідомлення-рішення боржником не оскаржувалися, а тому сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу. Скаржник вважає, що таким чином в Управління були всі законні підстави для звернення до суду із заявою про збільшення розміру кредиторських вимог, натомість суди попередніх інстанцій допустили порушення підпункту 78.1.7 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
16.          Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
17.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
18.          Предметом касаційного перегляду у цій справі стало питання щодо обґрунтованості грошових вимог податкового органу до боржника.
19.            За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).
20.          Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство (ст. 1 КУзПБ).
21.            Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений Податковим кодексом України (далі - ПК України), положеннями пунктів 1.1. та 1.3 статті 1 якого унормовано, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
22.          Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2023 у справі №  904/5743/20 дійшов висновку про те, що з огляду на положення статей 45 - 47 Кодексу України з процедур банкрутства, податковий орган, так само як і інші конкурсні кредитори, повинен подати до господарського суду вимоги до боржника щодо його грошових зобов`язань по сплаті податків і зборів, що виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство разом з документами, що ці зобов`язання підтверджують, а господарський суд зобов`язаний розглянути всі вимоги та заперечення проти них на підставі поданих кредитором і боржником документів, оцінити правомірність цих вимог незалежно від наявності в адміністративному суді спору щодо неузгодженого податкового зобов`язання, з якого сформована кредиторська вимога податкового органу.
23.          Податковий кодекс України дає визначення грошового зобов`язання, яке є спеціальним для цілей податкового законодавства, а саме - грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п. 14.1.39. ПКУ).
24.          Пункт 14.1.156. ПК України визначає податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
25.          У постанові від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19 Великою Палатою Верховного Суду викладено правовий висновок про те, що аналіз приписів податкового законодавства, в тому числі положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 та інших положень ПК України, дає змогу дійти висновку про те, що грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються. Однак неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховуватися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог відповідно до приписів законодавства про банкрутство.
26.          У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.01.2024 у справі №  903/51/20 викладено такий правовий висновок: "положеннями податкового законодавства визначено обов`язок платника податків подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, за кожний встановлений Податковим кодексом України звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню та обов`язок самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації. Отже, для цілей розгляду грошових вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство та кваліфікації їх як конкурсних чи поточних, моментом виникнення грошових вимог податкового органу в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства слід вважати перший день несплати боржником податку, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації за відповідним податком."
27.          У цій справі провадження про банкрутство ТОВ "Солді Інфініті" було відкрито ухвалою суду першої інстанції 03.11.2022, а постановою місцевого господарського суду від 04.04.2023 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 
28.          Заява Управління з грошовими вимогами до боржника на суму 1 442 240 грн обґрунтована тим, що така заборгованість виникла після відкриття провадження у справі № 908/1734/22 про банкрутство "ТОВ Солді Інфініті" та є поточним зобов`язанням.
29.          Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з податковим повідомленням рішенням від 04.03.2024 №265/Ж10/31-00-07-01-03-25, в частині донарахування боржнику податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 1 438 500 грн, з яких 1 150 800 - сума основного зобов`язання, та 287 700 грн штрафна санкція вбачається, що ТОВ "Солді Інфініті" було занижено податкове зобов`язання з ПДВ за вересень 2023 року (зокрема зазначено, що ТОВ "Солді Інфініті" зобов`язане не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку, а саме 15.09.2023 визначити податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 1 150 800,34 грн та відобразити їх у складі декларації з податку на додану вартість за вересень 2023), тобто за період після введення ліквідаційної процедури. Суди також зазначили, що вказане стосується і застосованої до боржника адміністративно-господарської санкції у вигляді штрафу в тому числі і за податковими-повідомленнями-рішеннями від 04.03.2024 №263/Ж10/31-00-07-01-03-25 та №264/Ж10/31-00-07-01-03-25.
30.          При цьому Верховний Суд враховує, що скаржником в касаційній скарзі також стверджується, що контролюючим органом було проведено перевірку з питань дотримання боржником податкового законодавства саме за вересень 2023 року. 
31.          Колегія суддів Верховного Суду вкотре звертає увагу, що визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора у справі про банкрутство законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку, та прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове визнання її вимог. Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі №    916/1965/13, від 21.09.2020 у справі № 916/2878/14, від 19.01.2021 у справі №    916/4181/14, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16, від 14.06.2023 у справі №  904/5743/20.
32.          Поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора. При цьому в ліквідаційній процедурі у банкрута не можуть виникати зобов`язання зі сплати обов`язкових платежів, оскільки господарська діяльність банкрута завершується і строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав (див. постанову Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/4181/14).
33.          Положення ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства визначають наслідки визнання боржника банкрутом, відповідно до ч. 1 якої, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
34.          Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 916/4181/14 дійшов висновку, що з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у нього не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які були нараховані за період після визнання боржника банкрутом, оскільки положеннями частини першої статті 38 Закону про банкрутство, які аналогічні за змістом положенням частини першої статті 59 КУзПБ, передбачено підставу для припинення обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Самостійне подання ліквідатором звітності до податкового органу не є винятком з цього правила.
35.          Отже, заявлене Управлінням грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість та нарахованих за його не сплату штрафних санкцій у загальному розмірі 1 442 240 грн, розраховане за вересень 2023 року, тобто за період після визнання боржника банкрутом не є поточними вимогами.  Відтак вірними та обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій, що такі вимоги не підлягають визнанню відповідно до ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства. 
36.          Твердження скаржника про те, що заявлені ним грошові вимоги мають статус поточних є помилковими та спростовується встановленими судами моментом їх виникнення, а саме - після визнання боржника банкрутом. 
37.          Посилання скаржника на висновки, що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 щодо розгляду заяв поточних кредиторів з вимогами до боржника в порядку позовного провадження та щодо непоширення дії мораторію на поточну заборгованість Верховний Суд не бере до уваги, оскільки, заявлені Управлінням у цій справі вимоги не мають статусу поточних. 
38.          В касаційній скарзі Управління також посилається на висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі № 380/7694/20, де зазначено: "за загальним правилом обов`язок з обчислення суми податкового зобов`язання і зазначення такої у відповідній податковій декларації покладено на платників податків (крім випадків, передбачених ПК України). Строк для сплати податкового зобов`язання становить 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (крім випадків, встановлених цим Кодексом). Якщо під час проведення перевірки контролюючий орган встановить порушення платником податків вимог податкового законодавства, що призвело до заниження у податковому (звітному) періоді суми податкового зобов`язання з відповідного податку та/або збору, обов`язок з визначення суми такого заниження покладено на контролюючий орган. За змістом статті 58 ПК України визначення контролюючим органом такої суми відбувається за кожним видом податку та/або збору шляхом надіслання (вручення) податкового повідомлення-рішення, у якому також у випадках, визначених ПК України, визначається сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Така сума коштів, до якої входить сума податкового зобов`язання та сума штрафних (фінансових) санкцій, є грошовим зобов`язанням платника податків."
39.          Проте, у цій справі не стоїть питання щодо строку сплати податкового зобов`язання чи обов`язку контролюючого органу визначити суму заниження податкового зобов`язання та надіслати податкове повідомлення-рішення. Отже зазначені висновки не є релевантними спірним правовідносинам, а тому Суд відхиляє вказані посилання скаржника.
40.          Відносно посилань скаржника на постанову Верховного Суду складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04.09.2024 по справі № 908/2504/22, де зазначено, що відкриття провадження у справі про банкрутство є безумовною підставою для проведення позапланової перевірки платника податків згідно з приписами підпункту 78.1.7 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що у цій справі і не заперечується право податкового органу на проведення перевірки боржника. Натомість предметом розгляду у цій справі є грошові вимоги податкового органу до банкрута, отже скаржник посилається висновки Верховного Суду у неподібних спірним правовідносинах. Отже твердження скаржника про порушення судами попередніх інстанцій у цій справі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, яким врегульовано порядок проведення документальних позапланових перевірок не знаходять свого підтвердження. 
41.          Щодо зазначення скаржником п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України  як підстави касаційного оскарження, Суд зазначає таке.
42.          Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
43.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №    908/2287/17  вказав, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).
44.          Проте Управління в касаційній скарзі не вказує конкретної норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування в контексті спірних правовідносин, натомість доводи скаржника зводяться до незгоди із прийнятими судовими рішеннями. Отже, Суд дійшов висновку, що зазначена підстава касаційного оскарження також не знайшла свого підтвердження. 
45.          Посилання скаржника на п. 4 ч. 2 ст. 287, п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України щодо недослідження судами доказів у справі Верховний Суд не бере до уваги, позаяк скаржник не вказує який конкретний доказ не було досліджено судами попередніх інстанцій або досліджено з порушенням закону, а підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу та вказані скаржником не підтвердилися. 
46.          Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, пункт 23). 
47.          Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що рішення та постанова у справі прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
49.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова та ухвала судів попередніх інстанцій - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат
50.          У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308,  309,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення. 
2.          Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.07.2024 у справі №  908/1734/22 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков

Судді                                                                                                    В. Картере

                                                                                                    К. Огороднік