УХВАЛА

20 березня 2025 року 
м. Київ

справа №522/21000/24
адміністративне провадження № К/990/8765/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нікішева Олексія Валерійовича на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 грудня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №522/21000/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нікішев Олексій Валерійович звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 жовтня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП №АВ/19976, якою було накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Разом з позовною заявою представником позивача - адвокатом Нікішевим О.В  подано заяву про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2024 року визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, вказані представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Нікішевим Олексієм Валерійовичем. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено, що якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, вона буде вважатися неподаною і повернута позивачу.
У зазначеній ухвалі про залишення позовної заяви без руху, визначено детальний перелік недоліків позовної заяви, а також спосіб, порядок і строк їх усунення. 
Зокрема, зазначено про необхідність доплатити судовий збір у розмірі 605,60 гривень, на підтвердження чого надати суду оригінал відповідної квитанції (платіжного доручення), а також враховуючи, що підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, вказані представником позивача, є неповажними, позивачу було запропоновано зазначити інші підстави для поновлення строку на звернення до суду з цим позовом.
На виконання ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2024 року, 18 грудня 2024 року надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява представника позивача, до якої надано квитанцію по сплату судового збору у розмірі 605,60 гривень.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Не погоджуючись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, представник позивача звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 грудня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №522/21000/24. Заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти постанову, якою направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м.Одеси.
Перевіривши матеріали касаційної скарги та зміст ухвалених у цій справі судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з наступних підстав.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі  - КАС України).
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Частиною другою статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Повертаючи позову заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом не встановлено, доказів, які б вказували на поважні причини пропуску строку звернення до суду з позовом не надано.
Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 жовтня 2024 року начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом ОСОБА_2 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП № АВ/18965. У протоколі є підпис ОСОБА_1 про те, що йому роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено про те, що розгляд справи відносно нього відбудеться 06 жовтня 2024 року о 20:00 год у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за відповідною адресою.
06 жовтня 2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 винесено постанову № АВ/19976 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП. Згідно цієї постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. У вказаній постанові є відмітка та підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме про те, що копію постанови позивач особисто отримав 15 жовтня 2024 року.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно із частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, процесуальним законодавством передбачений обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Судами попередніх інстанцій зазначено, що  разом з позовною заявою представник позивача звернувся з клопотанням про поновлення строку звернення до суду. Позивач, зокрема, посилався на те, що про існування постанови № АВ/19976 від 06 жовтня 2024 йому стало відомо лише ввечері останнього дня її оскарження 15 жовтня 2024 року. Не маючи фахової юридичної освіти та досвіду у захисту своїх інтересів в суді, позивач без правової допомоги фахівця в галузі права не мав можливості скласти позов та навести в ньому доводи на свою користь і таку можливість він набув, коли звернувся за правовою допомогою в АО «ІНТЕЛЛЕКС», з яким 23 жовтня 2024 уклав договір про надання правової (правничої) допомоги, після чого протягом 10 днів від цього дня була складена позовна заява та направлена до суду.
Разом з тим судами попередніх інстанцій такі доводи позивача визнано не поважними.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Судами встановлено,  що позивач 02 жовтня 2024 року був присутні під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП №АВ/18965, в якому було повідомлено позивача, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності відбудеться 06 жовтня 2024 року, про що ОСОБА_1 поставив свій підпис та отримав відповідну копію протоколу.
Проаналізувавши зазначені обставини, суди вказали, що з 02 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 мав розуміти про те, що він не маючи фахової юридичної освіти та досвіду у захисті своїх інтересів буде потребувати правової допомоги фахівця в галузі права, а тому такі доводи про те, що саме з 23 жовтня 2024 року, з дати коли позивач уклав договір з адвокатом, слід відраховувати 10-ти денний строк звернення до суду є безпідставними, оскільки позивач з 02 жовтня 2024 року тільки через 21 день звернувся за правовою допомогою, що свідчить лише про момент коли він почав діяти та не свідчить про поважність причин пропуску строку.
При цьому, встановленим є факт, який не заперечується позивачем, що копію оскаржуваної постанови останній отримав саме 15 жовтня 2024 року, а отже останнім 10-им днем на оскарження спірної постанови є 25 жовтня 2024 року, однак позивач не дотримався 10-ти денного строку звернення до суду з позовом з моменту отримання спірної постанови.
Відхиляючи посилання позивача на оголошення воєнного стану на території України та оголошення на території Одеської області повітряних тривог, суди зазначили, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку у всіх абсолютно випадках. Посилання позивача на довготривалі повітряні тривоги також не можуть бути основною та поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки повітряні тривоги не мали постійного характеру. Також повітряна тривога, відсутність електрозабезпечення, неможливість використання транспорту, ракетна чи інше збройне ураження території, що не підкріплені поясненнями та доказами, підтверджуючими неможливість звернення до суду у передбачений процесуальним законом строк не може бути підставою для поновлення строку у всіх абсолютно випадках (Правові позиція аналогічного змісту викладена Верховним Судом в ухвалах від 10 березня 2023 року у справі №540/1285/22, від 02 березня 2023 року у справі №540/1285/22, від 21 липня 2022 року у справі №127/2897/13-ц, від 10 березня 2023 року у справі №540/1285/22 та постанові від 03 листопада 2022 року у справі № 560/15534/21).
Відхиляючи доводи позивача про допущені відповідачем порушення, а саме не направлення спірної постанови від 06 жовтня 2024 року позивачу засобами поштового зв`язку, у зв`язку із чим останній пропустив строк на її оскарження, суди зазначили, що  позивач звернувся до суду з позовом з пропуском 10-ти денного строку з моменту отримання спірної постанови, а не з моменту її винесення. ОСОБА_1 отримавши спірну постанову 15 жовтня 2024 року мав строк до 25 жовтня 2024 року для звернення до суду з позовом, однак лише 04 листопада 2024 року позовна заява була передана кур`єрській службі та надійшла до суду лише 25 листопада 2024 року.
Крім того, судами попередніх інстанцій досліджено накладну «Кур`єрсько-Почтовий Сервис» та встановлено, що датою відправлення на накладній «Кур`єрсько-Почтовий Сервис» зазначено « 04.11.2024 року, 16.10 год.», тобто зазначене поштове відправлення було передано кур`єру за адресою м.Одеса, вул. В.Арнаутська, 19 адвокатом - 04 листопада 2024 року, однак надійшло до Приморського районного суду м.Одеси за адресою м.Одеси, вул. Балківська, 33 лише 25 листопада 2024 року. Тобто протягом 21 дня кур`єром здійснювалась доставка.
Суди зазначили, що в цій накладній «Кур`єрсько-Почтовий Сервис» не міститься жодних печаток відповідальної особи, хоча це передбачено бланком самої накладної. Крім того, до цієї накладної не надано відповідного розрахункового документа, а тому згідно позиції Верховного Суду викладеної в ухвалі від 21 грудня 2019 року по справі №910/6447/18, така накладна не може вважатися належним доказом подання позову у день, зазначений на відповідній накладній. 
За встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій визнали не поважними підстави пропуску строку звернення позивача до суду, оскільки оскаржувану постанову № АВ/19976 від 06 жовтня 2024 року отримано позивачем особисто 15 жовтня 2024 року, позивач до 25 жовтня 2024 року до суду у встановлений строк з позовом не звернувся.
Верховний Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Суд зазначає, що  у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Згідно частини п`ятої статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним.
Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.
Щодо доводів заявника про те, що суд першої інстанції повертаючи позов безпідставно в своїй ухвалі зазначив про такий недолік, як надання накладної служби кур`єрської доставки без відповідного розрахункового документа, Суд зазначає, що зазначені обставини не слугували самостійною підставою для повернення позовної заяви, а лише були встановлені судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали. Підставою для повернення позовної заяви є встановлений факт пропуску позивачем 10-ти денного строку звернення до суду з моменту отримання копії оскаржуваної постанови.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Частиною другою статті 333 КАС України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 328, 333 КАС України,
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нікішева Олексія Валерійовича на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 грудня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №522/21000/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                          М.В. Білак

                                                                                          І.В. Желєзний

                                                                                          В.Е. Мацедонська