ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року  
м. Київ

справа № 160/33691/24
адміністративне провадження № К/990/9983/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
за участі:
секретаря судових засідань: Юзини О.В., 
представника позивача: Благодіра Р.В.,
представників відповідача: Сухотської К.В., 
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року (суддя: Олійник В.М.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року (судді: Головко О.В., Ясенова Т.І., Суховаров А.В.)
у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування розпорядження,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі також - Позивач, ПАТ «ПІВНГЗК») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі також - ГУ ДПС, Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження від 1 листопада 2024 року №387-рл, прийняте ГУ ДПС, в частині анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 21 квітня 2020 року № 04180414202001846 (далі також Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині).
Разом з позовною заявою 20 грудня 2024 року представником ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» подано заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій викладено прохання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині.
Необхідність вжиття ініційованих заходів забезпечення позову Позивач обґрунтовував тим, що:
- за адресою зберігання: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Червоне, Червоненська сільська рада, знаходиться на зберіганні 93 469,00 літрів пального, що підтверджується витягом щодо обсягу пального або спирту етилового, на який платник має право зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування до акцизних накладних в ЄРАН в розрізі акцизних складів/акцизних складів пересувних за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД від 12 грудня 2024 року №123385564. Водночас з моменту прийняття оскаржуваного Розпорядження Позивач позбавлений права, а відтак і можливості на зберігання пального за вказаною адресою;
- виконання Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині може спричини значну шкоду, зумовлену виникненням неминучих труднощів для Позивача щодо зберігання пального на час розгляду справи;
- існує небезпека виникнення наслідків передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18 червня 2024 року № 3817-IX (далі Закон №3817-IX).
1.2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 23 грудня 2024 року заяву Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову задовольнив: вжив заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виснував, що:
- за адресою зберігання: Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Червоне, Червоненська сільська рада в Позивача знаходиться на зберіганні 93 469,00 літрів пального, що підтверджується витягом щодо обсягу пального або спирту етилового, на який платник має право зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування до акцизних накладних в ЄРАН в розрізі акцизних складів/акцизних складів пересувних за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД від 12 грудня 2024 року №123385564;
- з моменту прийняття Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині Позивач позбавлений права, а відтак і можливості на зберігання пального за адресою зберігання пального: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Червоне, Червоненська сільська рада, що може безпосередньо вплинути на його господарську діяльність під час воєнного стану;
- виконання Розпорядження, яке оскаржується Позивачем, потребує витрат для переміщення палива чи його реалізації та вказані витрати не будуть компенсовані у разі задоволення адміністративного позову судом.
Також судом першої інстанції враховано неспівмірність шкоди, яка буде завдана Позивачу, у разі виконання оскаржуваного Розпорядження та суми платежу за ліцензію у розмірі 780,00 грн, несплата якої, на думку Відповідача, стала підставою для винесення оскаржуваного Розпорядження.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 11 лютого 2025 року апеляційну скаргу Відповідача залишив без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції й указав, що під час розгляду порушеного питання необхідно застосувати правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду в подібних правовідносинах, зокрема, від 31 січня 2023 року у справі №140/8709/21, від 15 лютого 2023 року у справі № 160/9989/22, від 22 березня 2023 року у справі № 380/8301/22 та від 6 квітня 2023 року у справі № 300/4615/22, від 9 січня 2025 року у справі № 600/1928/24-а. 
З урахуванням цього вказав, що застосування заходів забезпечення позову у світлі особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, на що помилково вказує скаржник.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
У касаційній скарзі Відповідач стверджує про ухвалення оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, які просить скасувати ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі.
Не вважаючи необхідним за обставин цієї справи застосування ініційованих Позивачем заходів забезпечення позову, Відповідач вказує, що відсутність компенсації понесених Позивачем у зв`язку з виконанням Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині витрат не є відповідальністю контролюючого органу та скоріше відноситься до одного з чотирьох основних видів ризиків (за класифікацією по сфері виникнення) підприємницької діяльності, а саме - фінансових ризиків. При цьому вказує, що в контексті спірних правовідносин можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. 
Зазначає, що Розпорядження № 387-рл від 1 листопада 2024 року є безповоротним рішенням контролюючого органу, оскільки з моменту одержання Позивачем вказаного Розпорядження в електронній формі, втрачається будь-яка юридична сила, виданої ПАТ «ПІВНГЗК» ліцензії, як документу (спеціального дозволу).
Наполягає на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій застосовуючи положення статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17, від 6 лютого 2019 року у справі №826/13306/18, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 16 травня 2019 року у справі №826/14303/18, від 12 лютого 2020 у справі №640/17408/19, від 27 лютого 2020 року у справі №640/16242/19, від 20 травня 2021 року у справі №640/29749/20, 4 серпня 2022 року у справа №420/21952/21, 10 жовтня 2023 року у справі №120/2284/23, від 6 грудня 2023 року у справі №160/20102/23.
Наголошує, що у заяві про забезпечення позову не йдеться про ефективний захист саме порушених прав від рішень, дій чи бездіяльності ГУ ДПС, за захистом яких Позивач звернувся до суду, як і не надано документального підтвердження наявності обставин, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Крім того, згідно з доводами Відповідача рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушення вимог статей 9, 72, 242 КАС України, оскільки не містять висновків, які ґрунтуються на очевидних та беззаперечних доказах, в них не зазначено про конкретні негативні незворотні наслідки та про те, яка саме шкода правам та інтересам Позивача може настати у зв`язку з незастосуванням заходів забезпечення позову. Судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою матеріали справи, не досліджено в повній мірі обставини фактичної перевірки Позивача, не надано належної оцінки доводам та доказам наданим Відповідачем, надано перевагу доводам Позивача.
2.2. Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу)
Позивач вважає оскаржувані судові рішення обґрунтованими і законними, просить залишити їх в силі, а касаційну скаргу - без задоволення.
У відзиві на касаційну скаргу Позивач зауважує, що доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та нормам діючого законодавства,
Звертає увагу, що ним виконано вимоги щодо внесення щорічних платежів за користування ліцензією на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 04180414202001846 за весь період дії з 21 квітня 2020 року по 21 квітня 2025 року у повному обсязі. Зазначене, як вказує Позивач, підтверджується платіжними інструкціями, які додані до матеріалів справи.
Зазначає, що з моменту прийняття оскаржуваного Розпорядження він позбавлений права, а відтак і можливості на зберігання пального за адресою зберігання пального: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Червоне, Червоненська сільська рада, принаймні, до набрання рішенням суду законної сили. Водночас за вказаною адресою знаходиться на зберіганні 93 469,00 літрів пального, що підтверджується витягом щодо обсягу пального або спирту етилового, на який платник має право зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування до акцизних накладних в ЄРАН в розрізі акцизних складів.
Покликається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити поновлення його оспорюваних прав та інтересів, оскільки анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) призведе до неможливості зберігання пального, його відвантаження. Зазначене вочевидь потягне за собою неминучі наслідки, зокрема, виникне необхідність вирішення питання щодо транспортування і пошуку іншого місця зберігання пального або сплати штрафу за зберігання пального без ліцензії, що в свою чергу призведе до значних витрат ПРАТ «ПІВНГЗК».
Вказує, що посилання Відповідача на постанови Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 20 травня 2021 року у справі № 640/29749/20, від 10 жовтня 2023 року у справі № 120/2284/23 є не релевантними, оскільки висновки в них були сформовані виходячи з конкретного способу забезпечення позову у межах окремого спору та предмету його розгляду. Також зауважує, що в деяких справах предмет спору в загалі відмінний ввід предмету спору цієї справи.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також арґументи у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Позивачем отримано витяг з розпорядження ГУ ДПС №387-рл від 1 листопада 2024 року (внутрішній номер 153080) про анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №04180414202001846 наданої ПРАТ «ПІВНГЗК» з терміном дії з 21 квітня 2020 року до 21 квітня 2025 року за адресою зберігання: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Червоне, Червоненська сільська рада.
Також судами констатовано, що за вказаною адресою зберігання в Позивача знаходиться на зберіганні 93 469,00 літрів пального, що підтверджується витягом щодо обсягу пального або спирту етилового, на який платник має право зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування до акцизних накладних в ЄРАН в розрізі акцизних складів/акцизних складів пересувних за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД від 12 лютого 2024 року №123385564.
З посиланням на положення процесуального законодавства Позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій, зокрема, просив зупинити дію Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині.
В аспекті наведених у касаційній скарзі доводів та позицій озвучених у засіданні суду касаційної інстанції Суд звертає увагу на таке.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів у конкретній справі з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року у справі №705/4587/17, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23 сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
За сталою правовою позицією Верховного суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23, від 4 грудня 2024 року у справі №500/3027/24, від 4 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, 15 січня 2025 року у справі № 520/20854/24, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.
В постанові від 13 березня 2025 року у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
В постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Позивачем було отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №04180414202001846 з терміном дії з 21 квітня 2020 року до 21 квітня 2025 року за адресою зберігання: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Червоне, Червоненська сільська рада.
На підставі зазначеної ліцензії Позивачем за адресою зберігання: Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Червоне, Червоненська сільська рада розміщено на зберігання 93 469,00 літрів пального. 
Зазначене, як встановлено судами попередніх інстанцій, підтверджується витягом щодо обсягу пального або спирту етилового, на який платник має право зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування до акцизних накладних в ЄРАН в розрізі акцизних складів /акцизних складів пересувних за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД від 12 грудня 2024 року №123385564.
Розпорядженням від 1 листопада 2024 року №387-рл анульовано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 21 квітня 2020 року № 04180414202001846.
Частинами першою та другою статті 28 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» встановлено, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання за наявності ліцензії на право зберігання пального або на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки. Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право зберігання пального, на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки на кожне місце зберігання пального.
Пунктом 74 частини першої статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» встановлено, що припинення дії ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності, на який (які) йому надано ліцензію, у порядку, визначеному цим Законом.
Зважаючи на викладені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з моменту прийняття Розпорядження №387-рл в оскаржуваній частині Позивач позбавлений права, а відтак і можливості на зберігання пального за адресою зберігання пального: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Червоне, Червоненська сільська рада. Відповідно виконання оскаржуваного Розпорядження буде мати безпосередній сплив на господарську діяльність Позивача у вигляді витрат на переміщення та чи реалізації наявного в Позивача пального. При цьому вказані витрати не будуть компенсовані у разі задоволення адміністративного позову судом.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про існування визначених у статті 150 КАС України обставин для вжиття заходів забезпечення позову. Суди попередніх інстанцій оцінили той факт, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, зокрема, суди обґрунтовано виходили з того, що станом на 12 грудня 2024 року у позивача за адресою зберігання пального: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Червоне, Червоненська сільська рада знаходилось на зберіганні 93 469,00 літрів пального. При цьому зберігання пального можливе лише за наявності відповідної ліценції, а тому її анулювання зумовить виникнення у Позивача необхідності переміщення пального з місця його зберігання, що очевидно потягне за собою відповідні матеріальні витрати.
При цьому судами обґрунтовано враховано неспівмірність шкоди, яка буде завдана Позивачу, у разі виконання оскаржуваного Розпорядження та суми платежу за ліцензію у розмірі 780,00 грн, несплата якої, на думку Відповідача, стала підставою для винесення Розпорядження
Верховний Суд ще раз наголошує на тому, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Приймаючи рішення про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Водночас скаржник безпідставно посилається на висновки Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17, від 6 лютого 2019 року у справі №826/13306/18, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18 , від 16 травня 2019 року у справі №826/14303/18, від 12 лютого 2020 у справі №640/17408/19, від 27 лютого 2020 року у справі №640/16242/19, від 20 травня 2021 року у справі №640/29749/20, 4 серпня 2022 року у справа №420/21952/21, 10 жовтня 2023 року у справі №120/2284/23, від 6 грудня 2023 року у справі №160/20102/23, оскільки ці висновки зроблені виходячи з конкретного способу забезпечення позову у межах окремого спору та предмету його розгляду.
Зокрема, у постанові від 6 лютого 2019 року у справі №826/13306/18 Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного припису, оскільки позивач вбачав унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів у ймовірному зупиненні дії спецдозволу у разі невиконання припису у 30-тиденний строк, фактично визнавши, що цей припис виконано не буде, тобто побоювався наслідків. За наведеного Суд дійшов висновку, що такі доводи були б доречними у спорі щодо оскарження рішення про зупинення дії спеціального дозволу, натомість предметом судового розгляду у цій справі є правомірність припису, а не законність ймовірних наслідків його невиконання.
У справі №826/10936/18, правовідносинами між сторонами виникли за результатами здійснення повноважень уповноваженим органом архітектурно-будівельного контролю та прийняття за його наслідками відповідних рішень (наказів, приписів), про зупинення дії яких і подавались відповідні заяви про забезпечення позову. Таким чином, при вирішенні питання про наявність/відсутність підстав для забезпечення позову у перелічених справах суди враховували саме означену специфіку правовідносин і їх законодавче врегулювання.
Верховний Суд у справі №420/21952/21 дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним вмотивований тим, що позивач не надав жодних доказів того, що невжиття таких заходів призведе до зупинення його господарської діяльності.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17, на яку також покликається скаржник, висловлено те, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. Роблячи висновок у цій справі Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що у разі задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони голові суду видавати накази щодо припинення трудових відносин, суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.
Інші висновки Верховного Суду у наведених скаржником рішеннях також не доводять відмінного з цією справою правозастосування, оскільки ухвалені за інших фактичних обставин та виходячи з конкретних доводів окремих заяв про забезпечення позову, тому не є релевантними.
Верховний Суд в постанові від 15 березня 2024 року у справі №500/5854/23 зауважив, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.
В судовому засіданні представник Позивача зазначив, що у спірних правовідносинах, в ході розгляду цієї справи по суті, суд першої інстанції встановив, що Позивачем було вчасно здійснено оплату.
Переглянувши оскаржувані судові рішення у цій справі у межах доводів касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вважає що при ухваленні оскаржуваних рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 195, 344, 350, 355, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.         
Суддя-доповідач:                                                                      Н.Є. Блажівська
Судді:                                                                                           О.В. Білоус
                                                                                          І.Л. Желтобрюх
Постанову в повному обсязі складено 3 квітня 2025 року.