ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №914/2506/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелоперська компанія "Мальви"

на ухвалу Господарського суду Львівської області (Іванчук С.В.)
від 09.12.2024

та постанову Західного апеляційного господарського суду (Орищин Г.В., Галушко Н.А., Желік М.Б.)
від 27.02.2025 (повний текст складений 07.03.2025)

у справі за первісним позовом Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелоперська компанія "Мальви"

про стягнення заборгованості в сумі 16 802 137,51 грн

та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелоперська компанія "Мальви"
до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

про визнання недійсним договору,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Хід розгляду справи
1.          Департамент економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелоперська компанія "Мальви" (далі - Відповідач, Скаржник) про стягнення заборгованості в сумі 16 802 137,51 грн, з них: 9 137 743,69 грн - пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова, 1 828 486,85 грн - пеня, 5 505 419,18 грн - інфляційні втрати, 330 487,79 грн - три проценти річних.
2.          Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №914/2506/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
3.          11 листопада 2024 року Відповідач із використанням підсистеми "Електронний суд" подав зустрічний позов про визнання договору про пайову участь від 03.09.2019 №131 недійсним.
4.          Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.11.2024 зустрічну позовну заяву Відповідача залишено без руху; надано десятиденний строк для усунення недоліків з дня вручення вказаної ухвали.
5.          Суд першої інстанції дійшов висновку, що зустрічна позовна заява подана з порушенням вимог статті 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки Відповідач не додав до неї:
- копії оспорюваного договору, копій договору про будівництво №20/10, договору оренди землі №С-4361, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.02.2017 №116;
- доказів сплати судового збору в належному розмірі.
6.          Того ж дня (18 листопада 2024 року) ухвала Господарського суду Львівської області була внесена до Автоматизованої системи документообігу суду та направлена в електронний кабінет Відповідача; доставлена до електронного кабінету 19 листопада 2024 року о 02:10 год., що підтверджується довідкою про доставку документа.
Стислий зміст оскаржуваних судових рішень
7.          Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.12.2024, залишеною без змін постановою  Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025, зустрічну позовну заяву із доданими документами та заявою про усунення недоліків повернуто Відповідачу.
8.          Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:
- з огляду на отримання Відповідачем ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху 19 листопада 2024 року, що в розумінні частини шостої статті 242 ГПК України є днем вручення судового рішення, десятиденний строк на усунення недоліків завершився 29 листопада 2024 року;
- Відповідач звернувся до суду із заявою про усунення недоліків з використанням підсистеми "Електронний суд" 03 грудня 2024 року, тобто з пропуском строку, встановленого судом. Разом із тим Відповідач не долучив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, як і не виклав це клопотання в тексті заяви про усунення недоліків. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
9.          24 березня 2025 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025, в якій просить скасувати їх та передати справу №914/2506/24 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
10.          У тексті касаційної скарги Скаржник вказує, що:
- оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням вимог статей 46, 119, 174, 180 ГПК України;
- суди попередніх інстанцій не врахували фактичних обставини справи та не надали належної оцінки наявним у справі доказам;
- висновки судів попередніх інстанцій про те, що десятиденний строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви є граничним та не може бути продовжений, зокрема, з власної ініціативи суду, є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалений без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.03.2019 у справі №922/1070/18, від 05.07.2021 у справі№910/12556/20, від 03.12.2018 у справі №904/5995/16, від 16.04.2024 у справі №911/209/23, від 01.12.2022 у справі №910/20185/21, від 04.04.2022 у справі №911/2257/20, від 26.12.2024 у справі №910/7248/24;
- суд першої інстанції вирішив питання про повернення зустрічної позовної заяви без з`ясування (встановлення) причин наявності у Скаржника об`єктивних перешкод, що не дозволили йому подати заяву про усунення недоліків у встановлений судом строк. У зв`язку з цим суди не забезпечили Скаржнику право доступу до суду у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція).
11.          Протягом строку, встановленого Верховним Судом, відзив на касаційну скаргу не надійшов.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
12.          Верховний Суд перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
13.          Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
14.          За змістом пункту 3 частини другої статті 46, частини першої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
15.          Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
16.          Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.10.2024 сторонам встановлено строки для подання процесуальних документів у справі №914/2506/24, зокрема, п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву.
17.          У межах вказаного строку Скаржник подав до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву, яка, однак, була залишена без руху.
18.          Заяву про усунення недоліків Скаржник подав 03 грудня 2024 року, з пропуском встановленого строку.
19.          Верховний Суд наголошує, що з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання процесуальних строків учасники справи мають вчиняти усі можливі та залежні від них дії, в тому числі забезпечувати своєчасну підготовку та подання процесуальних документів.
20.          Подання заяви про усунення недоліків є суб`єктивною дією Скаржника, яка залежить від його волевиявлення.
21.          Згідно з частиною четвертою статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
22.          Скаржник не заперечує, що пропустив строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви, однак вважає:
- що він підлягав продовженню з власної ініціативи суду;
- суд першої інстанції, не з`ясувавши причин неподання заяви про усунення недоліків у встановлений строк, фактично відмовив заявнику в доступі до правосуддя та порушив визначений ГПК України принцип змагальності сторін;
- Скаржник усунув недоліки зустрічної позовної заяви з пропуском встановленого судом строку фактично на два робочі дні, тобто без надмірних зволікань, що свідчить про бажання (не втрату інтересу чи байдуже ставлення) особи скористатися своїм правом на подання зустрічного позову.
23.          У цьому контексті Верховний Суд звертає увагу на таке.
24.          Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 180 ГПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
25.          За змістом частини першої статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
26.          Частиною другою статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
27.          Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (частина четверта статті 174 ГПК України).
28.          Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до частин першої, другої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
29.          Суд зазначає, що в частині другій статті 174 ГПК України імперативно закріплений процесуальний строк на усунення недоліків заяви (скарги), що становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви (скарги) без руху.
Зазначений строк є строком, встановленим законом, та не може бути продовжений судом відповідно до частини другої статті 119 ГПК України, оскільки його максимальна (гранична) межа визначена ГПК України. Втім, суд може поновити цей строк за заявою учасника, якщо визнає причини його пропуску поважними. Строк, встановлений законом, не може бути поновлений судом з власної ініціативи.
Подібні висновки Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 07.04.2025 у справі №910/7746/20, від 08.02.2023 у справі №908/2087/21, від 05.10.2023 у справі №907/20/23, від 29.02.2024 у справі №914/2450/22 (914/2413/23), від 21.10.2024 у справі №923/1188/21.
30.          З урахуванням викладеного вище, оскільки строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви встановлений законом, його максимальна (гранична) межа становить десять днів, що відповідає строку, встановленому ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.11.2024:
- він не може бути продовжений судом відповідно до частини другої статті 119 ГПК України;
- він не може бути поновлений судом за відсутності відповідної заяви учасника справи, який пропустив його (тобто з власної ініціативи суду). У справі, що переглядається, правом на подання такої заяви Скаржник не скористався.
31.          Необхідно також враховувати, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не є абсолютним та підлягає державному регулюванню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
32.          Скаржник посилається на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №922/1070/18, від 05.07.2021 у справі№910/12556/20, від 03.12.2018 у справі №904/5995/16, від 16.04.2024 у справі №911/209/23, від 01.12.2022 у справі №910/20185/21, від 04.04.2022 у справі №911/2257/20, від 26.12.2024 у справі №910/7248/24.
33.          Суд зазначає, що згідно з абзацом 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті (зокрема, ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові)), є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
34.          Отже, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції та постанову, ухвалену за наслідками її апеляційного перегляду, Скаржнику достатньо вказати: 1) які конкретно норми порушили суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення; 2) обґрунтування, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування; яким чином воно вплинуло на ухвалення судових рішень.
У такому разі посилання на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права не є обов`язковим та не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження, однак допускається як додаткове обґрунтування позиції Скаржника.
35.          Разом із тим Верховний Суд вважає, що висновки, на які посилається Скаржник, є нерелевантними та зроблені за інших фактичних обставин:
(1) у справах №922/1070/18, №904/5995/16 зауважено, що у випадках, коли суду процесуальним законом надано право визначити строк в межах певного строку, встановленого ГПК України, суд не може продовжити його понад строк, встановлений ГПК України.
Разом із тим, переглядаючи оскаржувані судові рішення, Верховний Суд у справі №922/1070/18 виходив з відсутності доказів вручення відповідачу ухвали суду першої інстанції (тоді як у справі №914/2506/24 встановлено, що ухвала суду про залишення зустрічної позовної заяви без руху доставлена до електронного кабінету Скаржника 19 листопада 2024 року о 02:10 год.).
Натомість за обставинами справи №904/5995/16 відповідач подав до суду клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги (водночас у справі №914/2506/24 Скаржник такого клопотання / заяви не подав).
(2) переглядаючи справи №910/20185/21, №910/7248/24  у касаційному порядку, Верховний Суд не досліджував питання продовження та / або поновлення процесуальних строків.
У справі №910/20185/21 Верховний Суд скасував оскаржувані рішення, оскільки дійшов висновку про виконання відповідачем обов`язку щодо надсилання копії зустрічної позовної заяви і доданих до неї документів та подання відповідних доказів суду.
У справі №910/7248/24 Верховний Суд не погодився з позицією судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для спільного розгляду заявленого відповідачем зустрічного позову з первісним позовом.
36.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини". Так, на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, щодо якого вони вступають у правовідносини, у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
37.          При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні ознаки з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність ознак слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
38.          З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
39.          У кожному випадку порівняння правовідносин та їх оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, й надалі порівнювати права та обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) та за потреби, зумовленої цим регулюванням, - визначити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
40.          Насамкінець, посилаючись на справи №910/12556/20, №911/209/23, №911/2257/20, Скаржник не навів висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які, на його думку, не були враховані при ухваленні оскаржуваних судових рішень. Вказане позбавляє Суд можливості перевірити та надати оцінку доводам Скаржника в цій частині.
41.          Таким чином, доводи касаційної скарги не підтвердилися. Незгода Скаржника з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, правовою оцінкою і правовими висновками, що містяться в них, не свідчить про їх незаконність.
42.          Разом із тим Скаржник не позбавлений права на: 1) пред`явлення позову в окремому позовному провадженні; 2) звернення із зустрічним позовом у цьому провадженні, навівши обґрунтовані підстави для поновлення відповідного строку та подавши належні й допустимі докази поважності причин його пропуску (за наявності).
43.          Текст цієї постанови складено в межах розумного строку з урахуванням дати надходження матеріалів справи до Верховного Суду.
44.          Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
45.          З урахуванням практики Європейського суду з прав людини розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на такі критерії: правову та фактичну складність справи; поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінку органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (рішення в справах "Федіна проти України" від 02.09.2010, заява №17185/02, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, заява №36655/02, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, заява №19567/02, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004, заява №62771/00).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
46.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
47.          Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
48.          Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, вважає, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судові витрати
49.          Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Скаржника, оскільки ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції залишені без змін.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девелоперська компанія "Мальви" залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.12.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 у справі №914/2506/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                          Г. Вронська

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                    В. Студенець