РІШЕННЯ
Іменем України

07 квітня 2025 року 

м. Київ

справа №9901/374/21
адміністративне провадження № П/9901/374/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Гончарової І.А.,  
суддів: Бившевої Л.І., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
за участю:
секретаря судового засідання Калініна О.С.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Басая В.О.,
представника третьої особи - Цуцкірідзе І.Л.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Вища рада правосуддя, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
20 вересня 2021 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича (далі - Президент України, відповідач), в якому позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в невиданні Указу «Про призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 »; зобов`язати Президента України видати Указ «Про призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 » на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), внесеного рішенням від 20 липня 2021 року                 № 1606/0/15-21, у порядок та спосіб, визначені чинним законодавством України. 
II. РУХ СПРАВИ
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2021 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: ОСОБА_2. - головуючий суддя, судді: Васильєва І.О., Гімон М.М., Хохуляк В.В., Юрченко В.П.
Ухвалою від 21 вересня 2021 року Верховний Суд позовну заяву залишив без руху з огляду на ненадання ОСОБА_1 документа про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору. 
У зв`язку з усуненням ОСОБА_1 недоліку позовної заяви ухвалою від 08 жовтня 2021 року Верховний Суд відкрив провадження в адміністративній справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін на 03 листопада 2021 року о 14.00 год.
28 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову.
01 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 
В судовому засіданні 03 листопада 2021 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Справу відкладено до 01 грудня 2021 року о 14.00 год.
В судовому засіданні 01 грудня 2021 року надано слово учасникам справи для пояснень та оголошено перерву до 09 лютого 2022 року о 14.00 год. 
Розгляд справи 09 лютого 2022 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. 
В подальшому справу призначено на 06 квітня 2022 року о 14.00 год.
Відповідно до наказу Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року № 29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану» розгляд справи 06 квітня 2022 року не відбувся.
В подальшому справу призначено на 13 липня 2022 року о 14.00 год.
Розгляд справи 13 липня 2022 року не відбувся, оскільки не прибули всі учасники справи. 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2022 року задоволено заяву судді Юрченко В.П. про самовідвід. У зв`язку з цим відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2022 року для розгляду цієї справи призначено суддю Чумаченко Т.А. Судове засідання призначено на 17 серпня 2022 року о 14.00 год.
Розгляд справи 17 серпня 2022 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 09 листопада 2022 року о 14.30 год.
В судовому засіданні 09 листопада 2022 року витребувано у відповідача письмові пояснення з обґрунтуванням причин невидання Президентом України Указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді, а також інформацію щодо підготовки та передачі на підпис Президенту України проєкту відповідного Указу; оголошено перерву до 07 грудня 2022 року о 13.30 год. 
В судовому засіданні 07 грудня 2022 року повторно витребувано у відповідача письмові пояснення з обґрунтуванням причин невидання Президентом України Указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді, а також інформацію щодо підготовки та передачі на підпис Президенту України проєкту відповідного Указу; судове засідання відкладено до 01 лютого        2023 року о 14.00 год. 
26 січня 2023 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду клопотання про уточнення способу захисту, відповідно до якого вона, з огляду на прийняття Верховною Радою України Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX), просить зобов`язати відповідача видати Указ про призначення її на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду. Крім того, ОСОБА_1 просить здійснити розгляд справи по суті на підставі доказів, наявних у справі, за її відсутності. 
Розгляд справи 01 лютого 2023 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Чумаченко Т.А. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2023 року для розгляду цієї справи призначено суддю Усенко Є.А. Розгляд справи призначено на 12 квітня 2023 року о 13.30 год.
В судовому засіданні 12 квітня 2023 року прийнято подане позивачем клопотання про уточнення способу захисту від 26 січня 2023 року, долучено до матеріалів справи документи згідно з додатком до клопотання ОСОБА_1 від 10 квітня 2023 року, відкладено розгляд справи на         24 травня 2023 року о 14.00 год.
02 травня 2023 року від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1
19 травня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, наданий з урахуванням заяви щодо уточнення способу захисту. 
Розгляд справи 24 травня 2023 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 26 липня 2023 року о 14.00 год.
У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Усенко Є.А. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2023 року для розгляду цієї справи призначено суддю Дашутіна І.В.
20 липня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі ВРП в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
Розгляд справи 26 липня 2023 року не відбувся у зв`язку з оголошенням у м. Києві повітряної тривоги. Розгляд справи призначено на 25 жовтня 2023 року о 13.30 год.
25 жовтня 2023 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 06 грудня 2023 року о 14.15 год.
Розгляд справи 06 грудня 2023 року не відбувся у зв`язку з оголошенням у м. Києві повітряної тривоги. Розгляд справи призначено на 28 лютого 2024 року о 13.30 год.
28 лютого 2024 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 01 травня 2024 року о 14.15 год.
Розгляд справи 01 травня 2023 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 19 червня 2024 року о 14.00 год.
У судовому засіданні 19 червня 2024 року відкладено розгляд справи до 03 липня 2024 року о 17.00 год. у зв`язку з першою неявкою в судове засідання позивача, належним чином повідомленої про дату, час і місце судового розгляду, неповідомленням про причини неявки, а також неподанням заяви про розгляд справи за її відсутності і, як наслідок, відсутності підстав вважати таку неявку поважною. 
З огляду на звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Гончарова І.А. - головуючий суддя, судді: Бившева Л.І., Желтобрюх І.Л., Олендер І.Я., Ханова Р.Ф.
Ухвалою від 03 липня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 22 липня 2024 року о 12.30 год. 
У судовому засіданні 22 липня 2024 року клопотання представника Президента України про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ВРП задоволено; судове засідання відкладено до 14 жовтня 2024 року о 12.00 год. 
01 серпня 2024 року від ВРП надійшли пояснення щодо позову ОСОБА_1 .
Розгляд справи 14 жовтня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 02 грудня 2024 року о 12.00 год.
Розгляд справи 02 грудня 2024 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 20 січня 2025 року о 12.30 год.
Розгляд справи 20 січня 2025 року не відбувся у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів. Розгляд справи призначено на 17 березня 2025 року о 12.00 год.
В судовому засіданні 17 березня 2025 року колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила зобов`язати відповідача надати пояснення, чи знаходиться подання ВРП, внесене рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21, а також додані до цього подання документи в Офісі Президента України? Чи поверталося подання до ВРП? Крім того, Суд визнав обов`язкову явку позивача та представника третьої особи в судове засідання.
31 березня 2025 року на виконання вимог протокольної ухвали від 17 березня 2025 року відповідач повідомив, що подання ВРП зареєстровано в Офісі Президента України 26 липня     2021 року за № 139/39213-01 та до ВРП не поверталося. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
03 квітня 2017 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (далі - ВККС України; Комісія) рішенням № 28/зп-17 оголошено добір кандидатів на посади суддів місцевих судів, в якому, серед інших, взяла участь ОСОБА_1
Рішенням Комісії від 15 травня 2019 року № 86/зп-19 визначено рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та зараховано кандидатів до резерву на заміщення вакантних посад суддів місцевого адміністративного суду в межах процедури добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного ВККС України 03 квітня 2017 року. Зокрема, до резерву на заміщення вакантних посад суддів місцевих адміністративних судів зараховано ОСОБА_1, яка за результатом кваліфікаційного іспиту набрала 191,25 бала та зайняла 14 позицію в рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду.
В подальшому рішенням Комісії від 17 вересня 2019 року № 642/дс-19 ОСОБА_1 допущено до участі в оголошеному 09 серпня 2019 року конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих адміністративних та місцевих господарських судів для кандидатів на посади суддів, зарахованих до відповідних резервів.
Рішенням ВККС України від 01 жовтня 2019 року № 180/зп-19 затверджено рейтинг учасників конкурсу на зайняття, зокрема, 54 вакантних посад суддів у місцевих адміністративних судах, до якого включено ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва (4 позиція в рейтингу на посаду судді зазначеного суду).
Враховуючи, що Комісією оголошувався конкурс на зайняття саме 4 посад суддів до Окружного адміністративного суду м. Києва, а позивач зайняла 4 позицію в рейтингу, ВККС України рішенням від 01 жовтня 2019 року № 685/дс-19 внесла до ВРП рекомендацію щодо призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
Розглянувши рекомендацію ВККС України, викладену в рішенні від 01 жовтня 2019 року                    № 685/дс-19, матеріали особової справи (досьє) кандидата на посаду судді, висновок члена ВРП, а також персонально кандидатуру ОСОБА_1, ВРП 20 липня 2021 року прийняла рішення                № 1606/0/15-21 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва», згідно з яким внесла відповідачу подання про призначення позивача на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
Зазначене подання ВРП надіслано до Офісу Президента України 23 липня 2021 року та отримано останнім 26 липня 2021 року.
Станом на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду у вересні 2021 року відповідачем Указ про призначення її на посаду судді не видано.
ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що за результатами складання кваліфікаційного іспиту та проходження спеціальної перевірки її зараховано до резерву на зайняття вакантних посад суддів та рішенням ВККС України від 01 жовтня 2019 року № 685/дс-19 рекомендовано для призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва, у зв`язку з чим ВРП направлено Президенту України відповідне подання.
Однак, в порушення приписів статті 80 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), відповідно до якої Президент України видає Указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП, відповідачем Указ про призначення її на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва після отримання подання ВРП так видано і не було.
Таким чином, невидання Указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді в межах передбаченого законом строку свідчить про допущення Президентом України протиправної бездіяльності, адже останній всупереч свого конституційного обов`язку не вчинив дії, які зобов`язаний був та міг вчинити, чим, у свою чергу, обмежив позивача в доступі до професії судді та позбавив її можливості розвивати свої професійні навички, здійснюючи правосуддя.
Водночас, щодо багатьох кандидатів на посаду судді, які разом із позивачем брали участь у доборі й подання щодо призначення яких на посади ВРП надіслано відповідачу в приблизно один час із поданням щодо ОСОБА_1 , Президентом України відповідні Укази вже видано.
Відповідач у письмовому відзиві від 26 жовтня 2021 року на позовну заяву просить залишити останню без задоволення, та, посилаючись на положення частини першої статті 128 Конституції України, частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII, частини першої статті 36 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), зазначає про те, що правом призначати кандидатів на посади суддів наділений виключно Президент України і таке призначення здійснюється за поданням ВРП.
У відповіді на відзив від 29 жовтня 2021 року та письмових поясненнях від 19 листопада         2021 року ОСОБА_1 вказує, що доводи відповідача жодним чином не спростовують викладених в позовній заяві мотивів, адже нею не ставиться під сумнів виключне право Президента України на призначення осіб на посади суддів. Разом з тим, вона звертає увагу на те, що підставою для звернення до суду з позовом у цій справі було саме порушення Президентом України встановленого частиною другою статті 80 Закону № 1402-VIII присічного тридцятиденного з дня отримання подання ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва строку для видання Указу про відповідне призначення.
При цьому ОСОБА_1 посилається й на відсутність будь-яких причин, які б об`єктивно унеможливлювали своєчасне вчинення відповідачем дій щодо призначення її на посаду судді, оскільки видання такого Указу не вимагало від Президента України ані перевірки документів, ані здійснення інших процедур, а мало суто формальний характер і не зумовлювало жодного навантаження.
26 січня 2023 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду клопотання про уточнення способу захисту, відповідно до якого вона, з огляду на прийняття Верховною Радою України Закону             № 2825-IX, просила зобов`язати відповідача видати Указ про призначення її на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду, адже, на її думку, за обставин, що склалися, саме такий спосіб захисту її порушених прав буде ефективним.
Відповідач у відзиві від 20 квітня 2023 року, який складено з урахуванням поданого ОСОБА_1 клопотання, проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись як на положення статей 102, 106 Конституції України, так і на обставину запровадження на території України з         24 лютого 2022 року воєнного стану, у зв`язку з чим Президент України як Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України та очільник Ставки Верховного Головнокомандувача наразі має надзвичайно напружений та щільний графік роботи, а також, зокрема, приймає участь у міжнародних заходах, направлених на залучення для України підтримки (політичної, воєнної, фінансової та іншої) усього цивілізованого світу.
Наведене свідчить про виняткову завантаженість Глави держави та необхідність першочергового розгляду питань, пов`язаних з обороною держави, захистом державного суверенітету і територіальної цілісності України, а також активної участі у зовнішньополітичних процесах задля забезпечення перемоги України.
При цьому аналіз актів Глави держави, які видавалися ним протягом останніх років, свідчить про те, що практично всі вони (за поодинокими винятками) стосувалися саме питань війни - нагородження військовослужбовців та інших осіб, які працюють на перемогу держави, кадрові призначення, спрямовані на підвищення обороноздатності, введення в дію рішень Ради національної безпеки і оборони України тощо.
Вказані обставини підтверджують, що невидання відповідачем Указу про призначення позивача на посаду судді не носить характеру протиправної бездіяльності, не є безпідставним зволіканням чи небажанням, а обумовлене цілою сукупністю обставин, які унеможливили своєчасне вчинення ним відповідних дій.
Що ж до вимоги про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду, то останнє відповідно до вимог законодавства має здійснюватися в межах подання ВРП, яким, у свою чергу, її рекомендовано для призначення саме на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
Водночас жодний нормативно-правовий акт не містить положень, які б надавали право чи зобов`язували Президента України призначати суддю, рекомендовану до призначення в суд, що ліквідується, до іншого суду.
ОСОБА_1 у відповіді на відзив від 15 травня 2023 року, наданий з урахуванням заяви про уточнення способу захисту, вказує, що на час спливу тридцятиденного строку від дати отримання відповідного подання ВРП про призначення її на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва відповідачем протиправно свій обов`язок не виконано, проте одночасно видано укази щодо інших кандидатів на посади суддів в інші суди, внесені разом з її поданням. Натомість, через півтора року відповідачем підписано Закон № 2825-IX, який набрав чинності з 15 грудня 2022 року та яким замість Окружного адміністративного суду м. Києва утворено Київський міський окружний адміністративний суд. Враховуючи те, що територіальну та предметну юрисдикцію суду змінено не було, безвідносно до назви суду, за результатом завершеного конкурсу ОСОБА_1 зайнято переможну позицію в рейтингу саме в суді, адміністративна юрисдикція якого поширюється на м. Київ. Відтак, врахування за відмінність виключно назви суду безвідносно до його повноважень та поширення територіальної і предметної юрисдикції за обставин, що склалися, є надмірним формалізмом. Порушення Закону № 1402-VIII й затягування на роки процедур, завершення яких чітко визначено, на переконання позивача, ставить під сумнів добросовісність та легітимність дій держави в межах визначеної нею ж та закріпленої в законі процедури добору. 
ВРП в поясненнях від 01 серпня 2024 року зазначає, що нею на виконання вимог законодавства, а також у межах наданих повноважень внесено Президенту України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва, яке супровідним листом від 22 липня 2021 року № 23015/0/9-21 направлено до Офісу Президента України. Крім того, рішенням ВРП від 18 листопада 2021 року вирішено публічно звернутися до Президента України з питанням щодо призначення на посади суддів кандидатів (у тому числі ОСОБА_1), стосовно яких ВРП внесено відповідні подання, та привести до присяги 51 суддю, призначеного на посаду.  
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Частинами першою, другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною першою статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Водночас, конституційним поділом влади на законодавчу, виконавчу та судову увесь принцип поділу влади не вичерпується.
Так, статтею 102 Конституції України встановлено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
Згідно з частиною третьою статті 106 Конституції України, яка визначає повноваження Президента України, на основі та на виконання Конституції і законів України глава держави видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
До конституційних повноважень Президента України, серед іншого, належить також призначення на посаду судді. Відповідно до частин першої, другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
Пунктом 1 частини першої статті 131 Конституції України передбачено, що подання Президенту України про призначення судді на посаду вносить ВРП.
Згідно зі статтею 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Аналогічно до положень пункту 1 частини першої статті 131 Конституції України, статтею 3 та частинами першою, другою статті 36 Закону № 1798-VIII визначено, що до повноважень ВРП належить, зокрема, внесення подання про призначення судді на посаду. Рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду ухвалюється ВРП за результатами розгляду рекомендації ВККС України, до якої обов`язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.
Крім того, порядок призначення особи на посаду судді встановлено і положеннями Закону               № 1402-VIII.
Відповідно до частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання ВРП, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.
Будь-які звернення стосовно кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки таких фактів. 
Президент України видає указ про призначення судді не пізніше 30 днів з дня отримання відповідного подання ВРП. 
Звертаючись у цій справі з позовом, ОСОБА_1 зазначає про бездіяльність Президента України у формі непризначення її на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва в передбачений законом строк.
За правилами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінюючи доводи позивача щодо протиправної бездіяльності, вчиненої відповідачем, колегія суддів зазначає, що оцінка судом при вирішенні адміністративного позову поведінки суб`єкта владних повноважень за критерієм правомірності, безумовно, повинна ґрунтуватися насамперед на конституційному положенні про законність діяльності органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в постановах від 15 квітня 2021 року у справі                    № 9901/104/20, від 01 вересня 2022 року у справі № 990/46/22, від 31 серпня 2023 року у справі № 990/75/23, від 14 березня 2024 року у справі № 240/25193/23 неодноразово наголошувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.
Як зазначив Верховний Суд, зокрема, в постанові від 13 грудня 2019 року у справі                              № 826/7889/16, для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.
Самі собою строки, встановлені правовою нормою для прийняття зобов`язаним суб`єктом рішення (вчинення певної дії/дій), поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, сукупністю фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набуває (може набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.
Аналогічний підхід висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 800/304/17, від 30 травня 2024 року у справі № 9901/506/21.
Судом установлено, що ОСОБА_1 пройшла усі передбачені Законом № 1402-VIII стадії призначення на посаду судді:
- рішенням ВККС України від 15 травня 2019 року № 86/зп-19 визначено, зокрема, рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та зараховано ОСОБА_1, яка за результатами кваліфікаційного іспиту набрала 191,25 бала та зайняла 14 позицію в рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду, до резерву на заміщення вакантних посад;
- рішенням Комісії від 17 вересня 2019 року № 642/дс-19 ОСОБА_1 допущено до участі в оголошеному 09 серпня 2019 року конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих адміністративних та місцевих господарських судів;
- рішенням ВККС України від 01 жовтня 2019 року № 180/зп-19 затверджено рейтинг учасників конкурсу на зайняття, зокрема, 54 вакантних посад суддів у місцевих адміністративних судах, до якого включено ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва (4 позиція в рейтингу на посаду судді зазначеного суду);
- рішенням ВККС України від 01 жовтня 2019 року № 685/дс-19 рекомендовано ОСОБА_1 для призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва;
- рішенням ВРП від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21 внесено Президенту України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва. Зазначене подання направлено до Офісу Президента України 23 липня 2021 року та отримано останнім 26 липня 2021 року.
Водночас з 26 липня 2021 року (з моменту отримання вказаного подання) і дотепер Президент України зазначене подання ВРП не розглянув.
Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи спір за аналогічних правовідносин, у постанові від 30 травня 2024 року у справі № 9901/506/21, виходила з того, що зміст частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII указує, що «підстави та межі» призначення на посаду судді встановлюються поданням ВРП.
Отже, вирішення питання щодо призначення суддів належить до виключної дискреції ВРП, а Президент України, реалізуючи ініціативу останньої, видає указ про призначення судді. Будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2024 року у справі № 9901/506/21, аналізуючи положення статті 128 Конституції України та частити другої статті 80 Закону № 1402-VIII, також зауважила, що Президент України має відреагувати на подання ВРП протягом тридцяти днів. Цей строк є гарантійним як у сенсі забезпечення формування корпусу суддів і реалізації ВРП відповідних дискреційних повноважень для цього, так і для захисту права особи, яка взяла участь у доборі на зайняття посади судді. Тому для розгляду Президентом України подання ВРП строк у 30 днів є достатнім, прийнятним, обов`язковим і розумним.
Установлення такого строку покликане забезпечити дотримання необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) інтересами, які полягають у формуванні суддівського корпусу і виражені конституційно визначеним обов`язком участі Президента України у формуванні судової влади, та приватними інтересами позивача і розглядається (з`ясовується) в контексті оцінки бездіяльності Президента України щодо розгляду подання ВРП про призначення на посаду судді як протиправної.
Слід зазначити, що Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія), зокрема, підтримала «церемоніальну роль» Президента та вказала у Висновку щодо проекту змін до Конституції України в частині правосуддя від 26 жовтня 2015 року № 803/2015 (CDL-PI(2015)016) про те, що «призначення суддів Главою держави, який діє відповідно до пропозиції ВРП, має за мету обмежити політичний вплив та партійний тиск на суддів (...) та [має]... схвалюватися». Венеціанська комісія не може не повторити про свою рішучу підтримку пропозиції щодо того, щоб судді призначалися на посаду Президентом (який відіграватиме виключно формальну, церемоніальну роль) за поданням (обов`язковим) ВРП.
Разом з тим, вказаний Висновок містить також застереження стосовно необхідності регламентувати окремими положеннями закону можливі затримки чи «глухі кути» в призначенні суддів Президентом України.
В обґрунтування своєї позиції відповідач, у тому числі наголошує на відсутності бездіяльності Президента України в правовідносинах, щодо яких виник спір, з огляду на його щільний графік та виняткову завантаженість у зв`язку з триваючою збройною агресією Російської Федерації проти України та необхідністю першочергового розгляду питань, пов`язаних з обороною держави, захистом державного суверенітету та територіальної цілісності України.
Водночас, аналізуючи вказані доводи з урахуванням вищезазначених висновків Великої Палати Верховного Суду, Суд звертає увагу на те, що Указом Президента України від 24 лютого              2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIIІ), з 5.30 год. 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.
На час розгляду справи, з урахуванням Закону України від 15 січня 2025 року № 4220-IX «Про затвердження Указу Президента України від 14 січня 2025 року № 26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в Україні продовжує діяти воєнний стан.
Відповідно до статті 1 Закону № 389-VIIІ воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Враховуючи наведене, Суд зауважує, що воєнний стан як особливий правовий режим вимагає вчинення уповноваженими суб`єктами, зокрема Президентом України, низки стратегічних та оперативних заходів, спрямованих на захист держави, здійснення яких водночас пов`язане з небезпекою для життя і здоров`я.
За таких обставин Суд погоджується з позицією відповідача щодо важливої ролі Президента України як Глави держави та Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, а також його виняткової завантаженості у зв`язку з об`єктивною необхідністю активної участі в зовнішніх та внутрішніх відносинах, направлених на посилення обороноздатності держави, захисту державного суверенітету, забезпечення діяльності державних інституцій в умовах війни задля перемоги, разом з тим, зауважує, що строк з моменту реєстрації в Офісі Президента України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду              м. Києва (26 липня 2021 року) до моменту введення в Україні воєнного стану (24 лютого 2022 року) був достатнім і розумним для розгляду подання ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва та видання Указу про її призначення на відповідну посаду на виконання вимог статей 106, 128 Конституції України.
Тому Суд, враховуючи те, що подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва направлено до Офісу Президента України 23 липня 2021 року та отримано останнім 26 липня 2021 року, тобто більше ніж за шість місяців до введення воєнного стану в Україні, доходить висновку про допущення Президентом України бездіяльності, яка полягає у нерозгляді подання ВРП про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва у строк більше ніж 30 днів з дня внесення відповідного подання ВРП.
В контексті доводів відповідача, які стосуються введення воєнного стану в Україні, Суд наголошує на збереженні навіть у зазначений особливий період виключно «церемоніальної ролі» Глави держави в питанні призначення суддів. Про вказане також свідчить відхилення Верховною Радою України законопроєкта від 29 червня 2023 року № 9439, яким пропонувалося внести зміни до Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII та до Розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, а саме передбачити, що тимчасово, протягом строку дії воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення чи скасування, Президент України може повернути подання про призначення судді на посаду до ВРП для повторного розгляду у разі отримання від Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України стосовно особи, щодо якої внесено подання, інформації, яка свідчить про вчинення такою особою дій, які можуть загрожувати національній безпеці України чи завдати шкоди національним інтересам. У такому випадку ВРП повторно розглядає питання внесення Президентові України подання про призначення особи на посаду судді.
На цій підставі Суд зауважує, що наявний порядок проведення процедур відбору суддів дозволяє належно, якісно та в повній мірі здійснити перевірку осіб, які претендують бути призначеними на посаду судді за встановленими критеріями щодо кваліфікації і професійних здібностей. Тому чинне законодавче регулювання повноваження Президента України при призначенні суддів має на меті усунення політичного впливу на процес формування суддівського корпусу, що сприяє зміцненню довіри до судової системи та забезпечує її незалежність, прозорість й об`єктивність.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно з частиною першою статті 102 Конституції України Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
У справі, що розглядається, рішення суду безпосередньо стосується забезпечення судового захисту права позивача на своєчасне зайняття посади судді відповідного суду, водночас Президент України як гарант, у тому числі права на працю, має його реалізовувати за відповідною процедурою (відповідно до частини першої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом, шляхом видання відповідного указу).
Таким чином, ураховуючи конституційно визначений обов`язок участі Президента України у формуванні судової гілки влади, а також суспільне значення належного формування цієї влади, з огляду на вимоги частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд доходить висновку про визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо нерозгляду подання ВРП від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва та, як наслідок, зобов`язання відповідача відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII розглянути подання ВРП від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21 про призначення позивача на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
Щодо вимоги ОСОБА_1, викладеної в клопотанні щодо уточнення способу захисту, про зобов`язання Президента України видати Указ про призначення її на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду, то, як уже зазначалося вище, відповідно до положень статті 128 Конституції України та статті 80 Закону № 1402-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України саме за поданням ВРП у порядку, встановленому законом, шляхом видання відповідного указу. Утім, у розглядуваній ситуації ВРП подання про призначення позивача на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду не приймалося та до Офісу Президента України не направлялося.
VI. СУДОВІ ВИТРАТИ
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Документально підтвердженими в цій справі є витрати позивача на сплату судового збору в сумі 908,00 грн.
За правилами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Президента України підлягає стягненню половина сплаченого ОСОБА_1 судового збору, а саме 454,00 грн.  
Керуючись статтями 2, 22, 241 - 246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет         спору, - Вища рада правосуддя, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нерозгляду подання Вищої ради правосуддя, внесеного рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21, про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
Зобов`язати Президента України відповідно до статті 80 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» розглянути подання Вищої ради правосуддя, внесене рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21, про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Президента України на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позову, в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене та підписане 08 квітня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                                І. А. Гончарова 

Судді                                                                                                        Л. І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                І. Л. Желтобрюх
                                                            
                                                                                                                                     І. Я. Олендер 

                                                                                                                                  Р. Ф. Ханова