УХВАЛА

10 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  904/3993/19 (910/15952/18) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г., 
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:
позивача - Шумейко І.П.,
відповідача-1 - не з`явився, 
відповідача-2 - Камінська А.А.,
відповідача-3 - не з`явився,
третьої особи - не з`явився,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт" арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 (колегія суддів у складі: Чередко А.Є. - головуючий, Кощеєв І.М., Чус О.В.)
у справі №904/3993/19(910/15952/18)
за позовом ОСОБА_1 
до 1) ОСОБА_2 ; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт"; 3) Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенфолд"
про визнання недійсним договору про відчуження частки в статутному капіталі товариства та скасування реєстраційних дій
в межах справи №904/3993/19 
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт",

ВСТАНОВИВ:

1.          У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 ; Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт" (далі - ТОВ "Аргос стандарт"; 3) Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району (далі - КП "Новозаводське") за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенфолд" (далі - ТОВ "Бенфолд") про визнання недійсним договору про відчуження частки в статутному капіталі ТОВ "Бенфолд" (далі - Договір купівлі-продажу частки) та скасування реєстраційних дій.

2.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022 в задоволенні позову відмовлено.

3.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022 залишено без змін.

4.          Постановою Верховного Суду від 23.04.2024 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 скасовано, справу передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

5.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022 скасовано. Ухвалено нове рішення. Позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ "Бенфолд" від 26.06.2018 номінальною вартістю 7004550 грн, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "Агрос Стандарт". В решті позову відмовлено. Здійснено розподіл судового збору. 

6.          Суд апеляційної інстанції з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц щодо проникнення за "корпоративну завісу" за виняткових обставин, зауважив, що такими винятковими обставинами можуть бути, наприклад, відкриття ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, наслідком чого є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припинення повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута, або запровадження тимчасової адміністрації чи оголошення про ліквідацію банку, в результаті чого припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту).

7.          Отже, у постанові суду апеляційної інстанції вказано, що висновок суду першої інстанції про відсутність у даному конкретному випадку виняткових обставин, які надають можливість позивачу як учаснику ТОВ "Агрос Стандарт" звернутися з позовом на захист інтересів товариства не можна визнати обґрунтованим.

8.          Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем правочин вчинений від імені ТОВ "Аргос Стандарт" всупереч інтересам товариства, що вказує на наявність умислу і домовленості представників сторін під час укладення цього договору щодо переслідування власних інтересів.

9.          Ліквідатор ТОВ "Аргос стандарт" арбітражна керуюча Камінська А.А. (далі - скаржник) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги, просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 в частині зазначення в мотивувальній частині постанови абзацу такого змісту: - "У свою чергу, вищевикладеними обставинами підтверджується вчинення ОСОБА_2 низки дій, направлених на заволодіння 100% частки в статутному капіталі ТОВ "Бенфолд"; в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ "Бенфолд" від 26.06.2018 про відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенфолд" номінальною вартістю 7004550 грн, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос Стандарт", і залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022 у цій частині.

10.          У касаційній скарзі скаржник зазначає обставини, передбачені п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 287, п. 3 ч. 3 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

11.          На думку скаржника, суд апеляційної інстанції неправильно застосував абз. 6, 31 ст.1, абз. 5, 6 ч. 14 ст. 39, ч. 1 ст. 42 , абз. 9 ч. 1 ст. 59, абз. 6, 8, 12, 13 ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) у взаємозв`язку із нормами ч.ч. 1, 3 ст. 56 ГПК України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у взаємозв`язку з п. 2 ч. 2 ст. 16 цього Кодексу, ч. 1 ст. 2, ч. 4 ст. 46, ч. 1 ст. 53, п. 1 ч. 1 ст. 226, ч. 5 ст. 269 ГПК України, та застосовані нерелевантні висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, що стосувалась розгляду цивільної справи про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, однак яка не стосується справи про банкрутство.

12.          Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо концепції "проникнення за корпоративну завісу", яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №916/379/23, від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц за умови:

- звернення учасника товариства до господарського суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого банкрутом, на захист власних корпоративних інтересів до відкриття ліквідаційної процедури та визнання банкрутом ТОВ "Аргос стандарт";
- відсутності наданих позивачу спеціальним законом повноважень звернення до суду в інтересах юридичної особи-банкрута;
- самостійної зміни судом апеляційної інстанції підстав і предмету позову під час нового розгляду справи за відсутності відповідної заяви позивача;
- розгляду справи по суті спору без дослідження обставин банкрутства ТОВ "Аргос стандарт".

13.          Також скаржник посилається на те, що позивач звернувся до суду за захистом свого корпоративного права як учасник товариства і під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не звертався із заявами про зміну підстав позову, в тому числі, не просив суд вийти за межі первісних підстав його позову.

14.          На думку скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував того факту, що у справі призначений арбітражний керуючий, який є ліквідатором та здійснює повноваження виконавчого органу, а отже, звернення юридичної особи можливо в особі ліквідатора (арбітражного керуючого), тоді як позивач не має процесуальної дієздатності у межах справи про банкрутство діяти в інтересах боржника.

15.          Скаржник вважає, що дійшовши висновку про захист ОСОБА_1 прав боржника за позовом, який поданий учасником банкрута на захист корпоративного інтересу такого учасника, апеляційний суд вдався до припущень, без належної оцінки доказів і встановлення фактичних обставин справи, що й призвело до помилкового застосування норм законодавства про банкрутство. Крім того, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не дослідив докази у справі, зокрема, положення статуту ТОВ "Аргос стандарт", реєстр вимог кредиторів у справі №904/3993/19, не надав оцінки умовам оспорюваного договору.

16.          До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_1 із посиланням на правильність застосування господарським судам апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

17.          На думку позивача, в цій справі наявні обставини, зазначені в пунктах 88, 89, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, які зумовили те, що в цій справі позивачем є і має бути саме ОСОБА_1 (учасник ТОВ "Аргос Стандарт", єдина фізична особа в законній структурі власності як ТОВ "Аргос Стандарт", так і ТОВ "Бенфолд", а фактично - єдиний законний кінцевий бенефіціарний власник обох товариств).

18.          Позивач вказує, що станом на 28.11.2018 звернення до суду законно обраного виконавчого органу в інтересах ТОВ "Аргос Стандарт" було неможливим внаслідок невідповідності відомостей реєстру щодо керівника ТОВ "Аргос Стандарт" рішенню загальних зборів учасників ТОВ "Аргос Стандарт" від 07.05.2018, яким було змінено керівника. 

19.          Позивач зауважує, що обґрунтовуючи своє право на звернення до суду, ОСОБА_1 у позовній заяві посилався, серед іншого, на наявність у нього, як учасника товариства, права оспорити вчинений товариством договір. Отже, позивач належним чином обґрунтував наявність у нього права на звернення до суду за захистом інтересів юридичної особи, з огляду на наявність порушених корпоративних прав ОСОБА_1 як єдиного законного власника ТОВ "Аргос Стандарт". Зміна судової практики, а саме прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, мала місце вже на стадії апеляційного перегляду справи, коли зміна предмета та підстав позову не допускається. Суд апеляційної інстанції повною мірою врахував позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц. Оскільки визнання правочину недійсним відповідає інтересам ТОВ "Аргос Стандарт", а позов пред`явлено не ТОВ "Аргос Стандарт", а його учасником ОСОБА_1 - цей позов підпадає під визначення "проникнення за корпоративну завісу".

20.          Позивач вважає, що визнання правочину недійсним спрямоване на відновлення законної структури власності ТОВ "Аргос Стандарт", оскільки ТОВ "Бенфолд", яким внаслідок вчинення правочину заволодів ОСОБА_2 , на 99,99% контролювало корпоративні права у ТОВ "Аргос Стандарт". Відновлення законної структури власності ТОВ "Аргос Стандарт" дозволить ОСОБА_1 призначити уповноважену особу засновника для участі у справі про банкрутство, сприятиме поверненню ТОВ "Аргос Стандарт" всіх незаконно відчужених активів, виходу товариства зі стану неплатоспроможності та повернення єдиному законному власнику товариства можливості здійснювати управління товариством.

21.          Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2025 відкрито касаційне провадження  за касаційною скаргою ліквідатора ТОВ "Аргос стандарт" арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі №904/3993/19(910/15952/18). Призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 03 квітня 2025 року.

22.          Ухвалою Верховного Суду від 03.04.2025 відкладено розгляд справи №904/3993/19(910/15952/18) на 10.04.2025.

23.          Під час підготовки справи до розгляду Верховний Суд з`ясував, що ухвалою Верховного Суду від 07.05.2024 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №924/971/23.

24.          Як зазначено в ухвалі суду касаційної інстанції від 07.05.2024 про передачу справи №924/971/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц зазначила, що якщо на виконання спірного правочину товариством сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі ч. 1 ст. 216, ст. 387, ч.ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України).

25.          У межах справи №924/971/23 встановлені обставини реального виконання спірного договору дарування, за результатом якого передано майно, а також здійснена реєстрація за Благодійною організацією права власності на таке майно, у зв`язку з чим, ефективним способом захисту, виходячи з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, буде визнання недійсним договору дарування у поєднанні з вимогою про витребування майна з володіння відповідача. 

26.          Обґрунтовуючи підстави передачі зазначеної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд послався на необхідність відступу від висновку, викладеного у п. 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, уточнивши його таким чином, що такий спосіб є ефективним у разі звернення з позовом сторони договору, а не будь-якої заінтересованої особи, оскільки вказаний висновок, без відповідної конкретизації, дає можливість застосувати його до невизначеної кількості позовів в яких предметами є визнання недійсними договорів, без урахування специфіки конкретних правовідносин.

27.          В ухвалі суду касаційної інстанції від 07.05.2024 зауважено, що попри наявність обставин виконання договору дарування та передання майна, ефективним способом захисту буде визнання оспорюваного правочину недійсним та скасування державної реєстрації права, у випадку, коли позивач не має на меті набути право власності на таке майно, а лише відновити становище, яке існувало до укладення договору, а відтак, висновок, викладений у справі №522/22473/15-ц обмежує права та обов`язки позивача щодо захисту прав держави у спірних правовідносинах. 

28.          Верховний Суд вважав за необхідне відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц щодо належного та ефективного способу захисту у спорах про визнання договорів недійсними шляхом його уточнення.

29.          У цій справі предметом позову є вимога не сторони правочину про визнання його недійсним без її поєднання із позовною вимогою щодо застосування наслідків такої недійсності.

30.          Верховний Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц зазначила таке:

"116. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на неналежні способи захисту прав ТОВ "Альфа-Аркадія", до яких вдалася КОВ "Компанія "Садіра".
117. Позовні вимоги у цій справі спрямовані на визнання спірних договорів недійсними та відновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ "Альфа-Аркадія" шляхом вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності ОСОБА_1.
118. Відповідно до частин першої, другої статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
119. Згідно із частиною першою статті 46 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" значний правочин, правочин із заінтересованістю, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення.
120. За змістом зазначених положень якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, не був схвалений особою (зокрема, юридичною особою в особі органу, уповноваженого надавати згоду на вчинення правочину), то такий правочин не створює, не змінює і не припиняє цивільні права та обов`язки особи в силу закону. Натомість у разі наступного схвалення такого правочину він вважається укладеним з моменту його вчинення.
121. Водночас недійсним може бути визнаний лише укладений правочин. Договір, який не укладено, не може бути визнаний недійсним; наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено; при цьому такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19, пункти 7.18, 7.21)".

31.          Верховний Суд під час підготовки матеріалів цієї справи до розгляду з`ясував, що Верховний Суд ухвалою від 20.02.2025 передав справу №910/19274/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зокрема, для відступу (шляхом уточнення) від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц щодо застосування приписів ст. 241 ЦК України.

32.          Верховний Суд в ухвалі від 20.02.2025 у справі №910/19274/23 зазначив, що наведені у справі №522/22473/15-ц висновки суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування приписів ст.ст. 92 і 241 ЦК України, викладеним у постанові від 27.06.2018 в справі №668/13907/13-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду, слідуючи усталеній практиці (власній і Верховного Суду України), не ставила під сумнів те, що визнати недійсним правочин, вчинений представником із перевищенням повноважень, можливо, якщо цей правочин не отримав наступне схвалення особи, від імені якої діяв цей представник.

33.          Верховний Суд в ухвалі від 20.02.2025 дійшов висновку, що наразі існують два взаємовиключних підходи до тлумачення та застосування приписів ст. 241 ЦК України: (1) перевищення повноважень представником зумовлює оспорюваність правочину, вчиненого з перевищенням повноважень; (2) перевищення повноважень представником без їх схвалення особою, яку представляють, призводить лише до констатації неукладеності договору, який не можна визнати недійсним. Така ситуація створює правову невизначеність при застосуванні приписів ст. 241 ЦК України, яка має бути усунена Великою Палатою Верховного Суду шляхом відступу від одного з висновків.

34.          Відповідно до змісту позовних вимог позивач обґрунтовував позовні вимоги в тому числі вчиненням ОСОБА_2 дій по відчуженню корпоративних прав від імені ТОВ "Аргос Стандарт" за відсутності повноважень, оскільки з 07.05.2018 його звільнено з посади директора товариства.

35.          Верховний Суд враховує, що ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції посилався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц. Також на цю ж постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц є посилання в касаційній скарзі та у відзиві на касаційну скаргу.

36.          Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

37.          Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

38.          Враховуючи наведене та зважаючи на необхідність дотримання єдності судової практики, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у цій справі до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №924/971/23 та справи №910/19274/23 та оприлюднення повних текстів судових рішень, ухвалених за результатами такого перегляду.

Керуючись статтями 228, 234, 235, 294, 295, 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт" арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі №904/3993/19(910/15952/18) до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справ №924/971/23, №910/19274/23 та оприлюднення повних текстів судових рішень, ухвалених за результатами перегляду у зазначених справах.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       В. Картере

Судді                                                                                                    К. Огороднік

                                                                                                    В. Пєсков