УХВАЛА

20 березня 2025 року 
м. Київ
справа №160/3090/24
адміністративне провадження № К/990/10385/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вимогами до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо не нарахуванні та невиплаті йому за період з 29 березня 2016 року по 12 жовтень 2016 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 29 березня 2016 року по 12 жовтня 2016 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року                  № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 29 березня 2016 року по 12 жовня 2016 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням проведених виплат.
В іншій частині позовних вимог у їх задоволенні відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволено частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024  року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 березня 2016 року по 12 жовтня 2016 року у належному розмірі.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29 березня 2016 року по 12 жовтня 2016 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та з урахуванням виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовлено.
11 березня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій скаржник просив скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року, винести нове рішення, відповідно до якого залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з порушенням строку звернення до адміністративного суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Дніпропетровським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункти «а», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтуванні підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судові рішення з цього питання можуть відрізнятися залежно від конкретних обставин у військових частинах. Скаржник вказує, що важливо, щоб касаційний суд сформулював загальні принципи, які мають застосовуватись для всіх військових частин (у тому числі з урахуванням відомства в склад якого входить військове формування Міністерство оборони України чи Міністерство внутрішніх справ України). Як вказує скаржник, це дозволить уникнути неоднозначного трактування законодавства, особливо у випадках, коли затримка розрахунків не була викликана навмисними діями суб`єктів владних повноважень, а зумовлена специфікою дій організацій, що не мають власного доходу та фінансуються в повному обсязі із бюджету держави.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що вони мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі. При цьому заявником касаційної скарги не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічним предметом та подібними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтуванні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що це питання має важливе суспільне значення, оскільки стосується захисту прав військовослужбовців, які виконують обов`язки в умовах воєнного стану. Оскільки питання розрахунку при звільненні стосується десятків тисяч військових, які можуть зіштовхуватися з аналогічною ситуацією, судове рішення у цій справі може слугувати прецедентом та забезпечити однакове застосування правових норм, що стосуються розрахункових виплат. Як вказує скаржник,   чітка позиція Верховного Суду допоможе уникнути суперечностей у майбутніх судових справах з цього питання. Також скаржник вказує, шо має важливе значення для учасника справи, позаяк стосується збереження балансу між правами військовослужбовців та вимогами воєнного часу, носить характер виняткового значення для відповідача та всіх інших військових формувань України.
Твердження скаржника про те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.
Не підтвердженим є те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтуванні підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України відповідач зазначає, що суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та відніс справу до категорії справ незначної складності помилково, оскільки ця справа (нарахування та виплата індексації грошового забезпчення) не входить в жодну із категорій (визначених в переліку) справ незначної складності. Як вказує скаржник, така справа не є шаблонною, однозначною, разом із тим є досить спірною, а зважаючи на численну кількість обставин, що виливають на порядок нарахування та виплати індексації, різноманітних підходів судів України до подібних справ, таке  питання є досить складним, системним та потребує більш ретельного розгляду та визначення чіткої правової позиції.
Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо помилковості віднесення судом першої інстанції цієї справи до справ незначної складності та відсутності цієї категорії справи у переліку визначених справ незначної складності, оскільки частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, справи щодо: 1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище. 
Предметом спору у цій справі стосується невиплаченої, за доводами позивача, індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 29 березня 2016 року по 12 жовтня 2016 року, що підпадає під визначення підпункту 1 частини шостої статті 12 КАС України. 
Також Суд зазначає, що відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України "Про запобігання корупції" суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня, а отже, ця справа є справою незначної складності. 
Враховуючи викладене, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.
З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько   В.М. Соколов