ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

02 квітня 2025 року 
справа №640/34282/21
адміністративне провадження № К/990/8502/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області
на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року (судді: Ганечко О.  М., Сорочко Є.  О., Василенко Я.  М.)
у справі №640/34282/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМСТРУД»
до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України  
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМСТРУД» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) та Державної податкової служби України (далі - ДПС України), у якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 липня 2021 року № 15008/10-36-07-16, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3  131  139,00 грн, у тому числі на 2  846  490,00 грн за податковими зобов`язаннями та 284  649,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 липня 2021 року № 15009/10-36-07-16, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 1  724  424,00 грн, у тому числі за квітень 2019 року на 504  131,00 грн, за травень 2020 року на 189  946,00 грн та за лютий 2021 року на 1  030  347,00 грн, визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України від 05 листопада 2021 року № 25088/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від                          28 березня 2023 року, позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16 липня 2021 року № 15008/10-36-07-16, № 15009/10-36-07-16. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2024 року, касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року скасовано, а справу № 640/34282/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Київського окружного адміністративного суду.

За результатами нового судового розгляду рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 16 липня 2021 року № 15008/10-36-07-16 та від 16 липня 2021 року №  15009/10-36-07-16. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02 квітня 2025 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишено без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2025 року залишено без змін.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 27 січня 2025 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АМСТРУД" - адвоката Фукс Анни Василівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у якій зазначено про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн.

04 лютого 2025 року Головне управління ДПС у Київській області подало заперечення проти заяви позивача.

05 лютого 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалив додаткову постанову, якою частково задовольнив заяву представника Товариства, стягнув на користь Товариства за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 20  000 грн.

28 лютого 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Київській області   на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі №640/34282/21, провадження за якою відкрито ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2025 року та витребувано справу з суду першої/апеляційної інстанції.

18 березня 2025 року справа №640/34282/21 надійшла до Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги

В касаційній скарзі відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваній додатковій постанові застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у справі №922/2604/20, в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що «відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою
для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із недоведеністю їх наявності».

Податковий орган акцентує увагу на тому, що в підтвердження обґрунтованості понесених витрат на правову допомогу, заявник подав суду копію договору про надання правничої допомоги від 10 червня 2024 року, акту приймання-передачі наданих послуг. При цьому вказана справа не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, справа містить незначний обсяг, позовна заява є стандартною, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (представництва інтересів в суді), тому розмір правничої допомоги у сумі 20 000, грн є значною та неспівмірною потраченому часу.

Відповідач не погоджується із таким розміром заявлених витрат, оскільки матеріали справи не містять значного обсягу документів, представником позивача не надано інших аргументів, окрім тих, що вже були в позовній заяві. Зазначає, що жоден із вищезгаданих документів (договір, акт) не містить детального опису наданих/виконаних послуг адвокатом.

Скаржник просить скасувати додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі №640/34282/21 в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

13 березня 2025 року позивач надав відзив на касаційну скаргу податкового органу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, фактам, положенням законодавства, судовій практиці та правовим висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Правове регулювання та висновки Верховного Суду

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частина перша статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положення частин першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

При вирішення питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції дослідив надані позивачем докази, і встановив, що для представництва інтересів в суді позивач звернувся до Адвокатського Бюро «Анни Фукс», яке надає йому правничу допомогу  у справі № 640/34282/21. Позивач уклав з АБ «Анни Фукс», договір про надання правничої допомоги № 10/06/24-1 від 10 червня 2024 року.

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного Договору, АБ «Анни Фукс» зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу, пов`язану з підготовкою документів та представництвом інтересів клієнта в усіх органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, у судах загальної юрисдикції та, у випадку необхідності - в Київському окружному адміністративному суді, Шостому апеляційному адміністративному суді, Верховному суді, зокрема у справі №640/34282/21 (надалі - правнича допомога), а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану правничу допомогу на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, за домовленістю сторін вартість послуг по веденню справи та представництву інтересів клієнта в суді погоджується сторонами в додатковій угоді.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 16 січня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 10/06/24-1 від 10 червня 2024 року, сторони в пункті 1 встановили: на виконання  пункту 2.1. договору сторони погодили, що вартість послуг по веденню справи та представництву інтересів клієнта у справі №  640/34282/21 в Шостому апеляційному адміністративному суді складає 50000,00 грн, які сплачуються не пізніше 30 (тридцяти) банківських днів з моменту винесення рішення Шостим апеляційним адміністративним судом за реквізитами вказаними в договорі.

Сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 23 січня 2025 року по договору про надання правничої допомоги № 10/06/24-1 від 10 червня 2024 року, на суму 50000,00 грн. Оскільки строк оплати у відповідності до домовленостей сторін складає 30 банківських днів, то позивач понесе вказані витрати протягом зазначеного терміну.

Суд апеляційної інстанції дослідив: належним чином завірену копію договору про надання правничої допомоги № 10/06/24-1 від 10 червня 2024 року; належним чином завірену копію додаткової угоди № 2 від 16 січня 2025 року; належним чином завірену копію акта № 1 від 23 січня 2025 року здачі-прийомки виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги № 10/06/24-1 від 10 червня 2024 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Суд визнав, що стороною позивача подані необхідні документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката.

Задовольняючи частково заяву Товариства, суд апеляційної інстанції дослідив на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову тощо. 

Оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції з урахуванням опису кожної складової наданих послуг, беручи до уваги складність справи, ціну позову та підстави, з яких суд першої інстанції виходив при прийнятті рішення, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення загальної суми заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 50000 грн до 20000 грн, врахувавши й те, що справа розглядається після її направлення на новий розгляд, нових доказів не подавалось, тому розмір витрат 20000 грн, за висновком суду, відповідає встановленим процесуальним законом критеріям, є розумною/співмірною, а витрати реально понесеними.

Відповідач в своїй касаційній скарзі зазначає, що позовна заява є стандартною, справа містить незначний обсяг, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (представництва інтересів в суді), а тому, на думку контролюючого органу, розмір правничої допомоги у сумі 20  000,00 грн є значним та неспівмірним потраченому часу.

Такі доводи касаційної скарги колегія суддів Верховного Суду визнає безпідставними, оскільки дана адміністративна справа розглядалась за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду в Шостому апеляційному адміністративному суді. Справа містить значний обсяг досліджуваної інформації, при цьому сума позову складає 4,8 млн. грн, а тому 20 тис. грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.

Таким чином, стягнуті судом апеляційної інстанції витрати у розмірі 20 000,00 грн є співмірними та становлять всього 0,4% від ціни позову. При цьому, податковий орган не довів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Підстава касаційного оскарження, визначена відповідачем у касаційній скарзі - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі №922/2604/20, не знайшла свого підтвердження під час касаційного розгляду. Фактично скаржник не погоджується з оцінкою, яку надав суд доказам понесених позивачем витрат при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу.  

Скаржник зазначає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального права, при цьому не обґрунтовує в чому полягає це порушення. 

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат з огляду на її обґрунтованість в частині послуг, які підтверджуються документально, виходячи з принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданим послугам. 

Під час касаційного розгляду не встановлено визначених законом підстав для скасування додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року, доводи податкового органу, наведені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Суд, переглянувши додаткову постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги податкового органу, внаслідок чого скарга залишається без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

Додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі №640/34282/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р. Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                     Л. І. Бившева

                                                                                                              В. В. Хохуляк