ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/3283/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Ємця А. А., Малашенкової Т. М.,
за участю  секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача -  не з`явилися
відповідача -  Матофій Р. М. (самопредставництво)

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал»
на рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 та
постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2025
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
до Комунального підприємства «Харківводоканал»
про стягнення 1 590 480,87 грн.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. До Господарського суду Харківської області звернулося Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - НЕК   «Укренерго», позивач) з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал», відповідач) та просив суд (з урахуванням заяви від 14.10.2024 року за вх.№25835) стягнути з КП  «Харківводоканал» на користь НЕК «Укренерго» індекс інфляції у розмірі 991   122,99 грн; 3% річних у розмірі 599   357,88 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 085,77 грн.

1.2. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що НЕК «Укренерго» у справі №   922/2298/22 було заявлено і стягнуто інфляційні витрати, 3% річних станом на момент подання позовної заяви по справі, а фактичне виконання боржником рішення суду відбулося значно пізніше, тому у НЕК «Укренерго» виникає право додатково стягнути інфляційні витрати та 3% річних до моменту повного його виконання.

2.   Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 (суддя Лаврова Л.С.), яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 (колегія суддів: Хачатрян В.   С., Гетьман Р.   А., Россолов В.   В.) позов задоволено.

Стягнуто з КП «Харківодоканал» на користь НЕК «Укренерго» індекс інфляції у розмірі 991 122,99 грн на поточний рахунок НЕК «Укренерго».

Стягнуто з КП «Харківодоканал» на користь НЕК «Укренерго» 3 % річних у розмірі 599 357,88 грн на поточний рахунок НЕК «Укренерго».

Стягнуто з КП «Харківодоканал» на користь НЕК «Укренерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 085,77 грн на поточний рахунок НЕК «Укренерго».

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі КП «Харківодоканал» з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2025, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК, посилається на висновки щодо застосування положень статті 79 ГПК, які викладені у постановах Верховного Суду:
від 16.08.2023 у справі № 910/66/22, 
від 02.08.2023 у справі №   917/1373/21, 
від 14.08.2018 у справі №   905/2382/17, 
від 02.10.2018 у справі №   910/18036/17, 
від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, 
від 18.11.2019 у справі №   902/761/18, 
від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, 
від 25.06.2020 у справі №   924/233/18; - щодо забезпечення принципу змагальності, внаслідок нехтування яким рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд.

4.3. Скаржник зазначає, що в господарській діяльності відповідач не є автономним суб`єктом господарської діяльності, знаходиться виключно у сфері держаного регулювання. У зв`язку з цим вважає, що саме рішеннями державних органів відносно відповідача створено безпосередньо умови та підстави застосовувати для спірних відносин статті 607 Цивільного кодексу України. Наведені обставини вказують на неможливість виконання зобов`язань, за яке жодна із сторін не відповідає, в т.ч. внаслідок порушення з боку держави принципів «правомірного очікування» та «належного урядування».

4.4. КП «Харківодоканал» зазначає, що суд не вчинив дій щодо реальної перевірки обставин та доказів, а складна структура тарифу та її складові, вказують на те що без застосування спеціальних бухгалтерських програм, знань та навиків - неможливо визначитись щодо можливості вказаного тарифу забезпечити виконання зобов`язань відповідача. Визначальним у вказаній ситуації є те, що названий тариф та його структура знаходиться в сфері державного регулювання на яке відповідач по справі не має жодного впливу. Перелічені обставини справи, на переконання скаржника, вказають на необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій відповідно до пункту 1 та 3 частини третьої статті 310 ГПК України.

4.5. Відповідач також зазначає про те, що, відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема статей 74, 86 ГПК України, щодо дослідження доказів як окремо так і у сукупності, оцінюючи їх вірогідність.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу НЕК «Укренерго» просив Суд залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на дотримання судами норм матеріального та процесуального права. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що  рішенням Господарського суду Харківської області від 08.05.2023 у справі № 922/2298/22 позов НЕК «Укренерго» задоволено повністю, стягнуто з КП «Харківводоканал»  на користь НЕК «Укренерго» суму основної заборгованості за період січень 2022 року - березень 2022 в розмірі 14 862 235,56 грн., суму штрафних санкцій у вигляді пені у розмірі 433 924,54 грн, суму штрафних санкцій у вигляді штрафу у розмірі 825 032,66 грн., 3% річних у розмірі 310 819,72 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 165 870,06 грн., судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 278 968,24 грн. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2023  у справі № 922/2298/22 апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 08.05.2023 у справі № 922/2298/22 залишено без змін.

6.2. У вказаній справі суд встановив, що загальна сума оплат відповідача за Договором складає 200   725 006,16 грн. (193   743   239,92 грн. + 6   981   766,24 грн.) У зв`язку з цим, заборгованість складає 14 862 235,56 грн., з них: за січень 2022 в сумі 3 012 822,30 грн (тобто з урахуванням раніше проведених оплат, що не заперечується позивачем), за лютий 2022 року в сумі 8 855 302,61 грн., за березень 2022 року в сумі 2 994 110,65 грн. Іншого розрахунку відповідачем не надано. Враховуючи п. 5.5. Договору, кінцевий строк оплати за послуги у січні 2022 року 15.02.2022 року, з урахуванням коригування за актом 15.07.2022 року, у лютому 2022 року 15.03.2022 року, з урахуванням коригування за актом 15.08.2022 року, у березні 2022 року 15.04.2022 року, з урахуванням коригування за актом 15.09.2022 року. 

6.3. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги позивача про стягнення суми основного боргу за період з січня по березень 2022 року (включно), а отже про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення 14 862 235,56 грн основного боргу за Договором. Також, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не було дотримано процедуру повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, при цьому докази, представлені до суду, не підтверджують поширення форс-мажорних обставин на правовідносини сторін за Договором. У зв`язку з цим, відсутні підстави для застосування наслідку, що передбачений ч. 4 п. 10.1 Договору, а саме відкладення терміну виконання зобов`язання за договором.

6.4. Суди попередніх інстанцій зазначили про те, що відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

6.5. Враховуючи те, що НЕК «Укренерго» у справі № 922/2298/22 заявлено і стягнуто інфляційні втрати, 3 % річних станом на момент подання позовної заяви у справі №922/2298/22, а фактичне виконання боржником свого грошового зобов`язання підтвердженого рішенням суду відбулося пізніше, про що свідчать долучені до позову платіжні інструкції, НЕК «Укренерго» виникло право додатково стягнути інфляційні втрати у розмірі 991 122,99 грн та 3 % річних розмірі 599 357,88 грн до моменту повного виконання грошового зобов`язання.

6.6. При перевірці розрахунків позивача по нарахуванню 3% річних та інфляційних втрат, суди попередніх інстанцій зазначили щодо їх обґрунтованості, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню. 

6.7. Щодо посилання КП «Харківводоканал» на невідповідність тарифів на водопостачання та водовідведення як на підставу припинення зобов`язання на підставі статті 607 Цивільного кодексу України, то суди попередніх інстанцій зазначили про те, що вони фактично зводяться до неможливості виконання відповідачем вимог позивача щодо погашення 3% річних та індексу інфляції.

6.8. Посилання КП «Харківводоканал», як на підставу застосування статті 607 Цивільного кодексу України та необхідність дослідити чи забезпечує структура тарифів, яка затверджена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 22.12.2021 року №2894, з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення затвердженою постановою НКРЕКП від 10.03.2016 року (Порядок №302) та обов`язкових статей витрат на функціонування єдиного технологічного комплексу підприємства проведення розрахунків 3% річних та інфляційних втрат у розмірі нарахувань у розрахунках НЕК «Укренерго» до позовної заяви у справі №922/3283/24, є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що взаємовідносини КП «Харківводоканал» з державними органами, прийняття чи не прийняття постанов НКРЕКП про збільшення тарифів на водопостачання та водовідведення жодним чином не впливають на взаємовідносини між позивачем та відповідачем у цій справі, не звільняють Комунальне підприємство «Харківводоканал» від обов`язку виконання своїх договірних зобов`язань, як і не звільняють від відповідальності за порушення умов договору в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.8. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.9. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.10. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.11. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.12. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.13. Скаржник, в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченою пунктом першим частини другої статті 287 ГПК України, посилається на низку судових рішень Верховного Суду, які вказані у розділі 4 цієї постанови. 
8.14. Втім, касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду щодо вірогідності доказів, викладених у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах, оскільки наведені висновки за своїм змістом є загальними вимогами процесуального законодавства, певним алгоритмом дій суду та мають бути дотримані судами при розгляді будь-якого судового спору. Однак у кожній з наведених справ, які переглядались Верховним Судом, ці норми та принципи застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмету доказування.
У цьому контексті Верховний Суд вважає за необхідне відзначити, що скаржник посилаючись на висновки викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування стандартів доказування не враховує, що ці доводи касаційної скарги переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній.

8.15. Водночас цитування скаржником окремих висновків, наведених у вказаних постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а зміст зазначених скаржниками постанов не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

8.16. У справі, в якій подано касаційну скаргу, фактичні обставини встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

8.17. Отже, посилання скаржника на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17, від 02.08.2023 у справі № 917/1373/21, від 16.08.2023 у справі № 910/66/22, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.

8.18. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

8.19. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі №   908/1795/19).

8.20. Суд акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.21. У цьому аспекті Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі таких встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, без аналізу та врахування фактичних обставин справи, які мають юридичне значення та за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.22. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

8.23. Тобто наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.
Щодо доводів касаційної скарги, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України (не дослідження судами зібраних у справі доказів), Верховний Суд зазначає таке.

8.24. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.25. Отже, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.26. Проте, як вже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала свого підтвердження.

8.27. Саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення.

8.28. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі Підприємства доводи у відповідній частині фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

8.29. Щодо доводів скаржника про необґрунтоване відхилення його клопотання щодо призначення у справі експертизи з посиланням на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України, то слід зазначити таке.

8.30. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

8.31. Отже, відповідно до наведеної норми процесуального права підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, таке порушення норм процесуального права, коли суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи, внаслідок чого обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, не були встановлені.

8.32. Так, з оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача щодо призначення судової економічної експертизи, зазначивши про те, що вирішення питання про невідповідність тарифів на водопостачання та водовідведення не має вирішального значення для розгляду даного спору, оскільки не підтвердить обставин щодо правомірності чи неправомірності проведення нарахувань 3% річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язань, а також розрахунку розміру таких коштів. Таким чином, заявлена відповідачем експертиза не стосується предмету позову у даній справі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення експертизи у справі.

8.33. Ураховуючи мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції, що також викладені в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції у межах наданих повноважень та вимог чинного ГПК України розглянув клопотання та дійшов висновку щодо відмови у його задоволенні, враховуючи положення статті 269 ГПК України.

8.34. Таким чином, з огляду на достатність в матеріалах справи доказів, які надали можливість суду апеляційної інстанції встановити обставини, що входять до предмета доказування у цьому спорі, Верховний Суд зазначає, що в силу положень статей 2, 13, 42, 269 ГПК України, відсутні підстави для висновків щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права у вирішенні цього клопотання.

8.35. Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги відповідача.

8.36. Верховний Суд вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.37. У прийнятті даної постанови Суд керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.38. Верховний Суд наголошує, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.2. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій - відсутні.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями  300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі №   922/3283/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                          А. Ємець

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова