УХВАЛА

09 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  902/1608/14(902/261/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В. В. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я. 

розглянувши матеріали касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 10.02.2025
та на ухвалу Господарського суду Вінницької області
від 31.10.2024
у справі № 902/1608/14(902/261/21)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С.
до ТОВ "Кирнасівський цукровий завод" 
про застосування наслідків недійсності правочину 
в межах справи № 902/1608/14 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Цант+" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Хімекс" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" 
про визнання банкрутом,-
ВСТАНОВИВ:
21.03.2025 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою від 21.03.2025 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі № 902/1608/14(902/261/21), сформована в системі "Електронний суд" 21.03.2025.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича у справі № 902/1608/14(902/261/21) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., судді - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича від 21.03.2025 на відповідність вимогам ст.ст. 287-290 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.        

Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі                        № 902/1608/14(902/261/21) відмовлено в задоволенні заяви арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. №02-21/3224 від 12.06.2024 про зміну способу виконання судового рішення від 07.09.2021 року у справі                              № 902/1608/14(902/261/21), в межах справи № 902/1608/14 про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні".

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі № 902/1608/14(902/261/21) ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі № 902/1608/14(902/261/21) залишено без змін.
Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Згідно вимог ч. 1 ст. 304 Господарського процесуального кодексу України, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема, на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання.

Проте, вказана ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку (пункт 24 частини першої статті 255 ГПК України), але не підлягає касаційному оскарженню виходячи із вимог пункту 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку, не містить пункту 24  частини першої статті 255 цього Кодексу.

Аналогічний правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду від 01.07.2022 у справі № 920/1236/19, від 28.11.2022 та від 10.07.2023 у справі             № 750/3192/14, від 19.02.2024 у справі № 910/14341/18, від 05.08.2024 у справі   № 908/2445/20, від 27.03.2025 у справі № 914/2235/18, від 04.04.2025 у справі № 902/1608/14(902/809/21), від 07.04.2025 у справі № 902/1608/14(902/177/22).  

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, § 37, ЄСПЛ, від 18       листопада 2010 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини Levages Prestations Services v. France 
(№ 21920/93, §48, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними.

Вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що згідно з Рекомендацією    № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

Наявність вичерпного переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені до касаційного суду, не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечити сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду", що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 

Щодо доводів скаржника в касаційній скарзі від 21.03.2025 про право касаційного оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025, предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі № 902/1608/14(902/261/21), якою відмовлено в задоволенні заяви арбітражного керуючого (ліквідатора) Козирицького А.С. №02-21/3224 від 12.06.2024 про зміну способу виконання судового рішення від 07.09.2021 року у справі № 902/1608/14(902/261/21), в межах справи   № 902/1608/14 про банкрутство ТОВ "Подільські цукроварні", з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 18/1544-10, колегія суддів зазначає, що предметом перегляду Великою Палатою Верховного Суду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу суду першої інстанції про відмову у вчиненні зміни способу виконання судового рішення, а отже вирішувалось питання щодо можливості оскаржити в апеляційному порядку відповідну ухвалу суду першої інстанції, відтак, правові ситуації не є релевантними.

З огляду на те, що ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович оскаржує ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024 (про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання судового рішення у справі № 902/1608/14(902/261/21), після її перегляду в апеляційному порядку, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України така ухвала суду першої інстанції не може бути оскаржена у касаційному порядку, а тому у відкритті касаційного провадження у справі № 902/1608/14(902/261/21) необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича від 21.03.2025 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024 у справі                                         № 902/1608/14(902/261/21), суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 902/1608/14(902/261/21) за касаційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича від 21.03.2025 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень колегією суддів не розглядається.
На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 234, 235 пунктом 2 частини 1 статті 287, пунктом 1 частини 1 статті 293, частиною 1 статті 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 902/1608/14(902/261/21) за касаційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільські цукроварні» арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича від 21.03.2025 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 31.10.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. В. Білоус

Судді                                                                                                О. В. Васьковський  

                                                                                                  В. Я. Погребняк