ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  904/2576/22 (904/1309/24) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Огородніка К. М., Погребняка В. Я.,
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

учасники справи:
представник ДПАТ "НАК "Украгролізинг" - Деркач А. В.,
представник ДП "ДГ "Дніпро" - Червона Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" 

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025
у складі колегії суддів: Мороза В. Ф. - головуючого,    Верхогляд Т. А., Чередка  А. Є.
та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024
у складі судді Соловйової А. Є.
у справі № 904/2576/22 (904/1309/24)
за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України"
про вилучення майна, -

ВСТАНОВИВ
На розгляд суду постало питання щодо вилучення предмету лізингу у лізингоодержувача, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у зв`язку з невиконанням ним умов договору. 

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1.          Між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (далі - ДПАТ "НАК "Украгролізинг", Лізингодавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Дніпро" Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України" (далі - ДП "ДГ "Дніпро", Лізингоодержувач) укладено наступні договори фінансового лізингу:
- договір № 4-20-157 ств-фл/430 від 30.11.2020 за умовами якого згідно з актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки №1 від 29.12.2020 Лізингоодержувач отримував у платне користування автомобіль RENAULT DUSTER Intense зав №VF1HJD40866478690 - 1 од. терміном на 3 роки та зі сплатою щомісячних лізингових платежів;
- №4-20-158 ств-фл/431 від 30.11.2020 за умовами якого згідно з актом приймання - передачі сільськогосподарської техніки №1 від 10.12.2020 Лізингоодержувач отримував у платне користування автомобіль CITROEN Berlingo L2 BHDi 130 AT8 SHINE зав.№VR7ECYHZRlj774184 - 1 од. терміном на З роки та зі сплатою щомісячних лізингових платежів;
- №4-20-159 ств-фл/432 від 30.11.2020 за умовами якого згідно з актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки №2 від 15.12.2020 Лізингоодержувач отримував у платне користування автомобіль CITROEN Berlingo VU L2 HDi 92 WORKER зав. №VR7ECYHZRLJ774184F9HPALJ4932758 - 1 од. терміном на 3 роки та зі сплатою щомісячних лізингових платежів;
- №4-21-4 ств-фл/31 від 26.01.2021 за умовами якого згідно з актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки №1 від 29.04.2021 Лізингоодержувач отримував у платне користування напівпричепний оборотний плуг Hektor 1000 7+1 зав. №НЕК0000208 1 од. терміном на 4 роки та зі сплатою щомісячних лізингових платежів.
2.          Згідно з п.п. 1.1, 3.4.3, 4.4 зазначених Договорів за користування Предметом лізингу, Лізингоодержувач зобов`язався сплачувати лізингові платежі своєчасно та в повному обсязі згідно "Графіка сплати лізингових платежів", який є додатком № 2 до кожного Договору.
3.          Умовами Договору передбачено, що Лізингоодержувач не має права в односторонньому порядку на зменшення чи затримку сплати лізингових платежів внаслідок будь-яких обставин, в тому числі форс-мажору (п.3.4.14 Договору).
4.          Розділом 3 Договору закріплено права та обов`язки сторін, серед яких Лізингодавцю надано право вимагати повернення Предмета лізингу, переданого в лізинг, якщо Лізингоодержувач не сплатив частково або повністю лізингові платежі більше 30 календарних днів та в інших випадках, передбачених цим Договором (п. 3.1.2 Договору).
5.          Пунктом 3.1.6 Договору передбачено право Лізингодавця в односторонньому порядку відмовитися від Договору (достроково припинити його дію) та вимагати повернення простроченої заборгованості і Предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів та в інших випадках, передбачених цим Договором.
6.          Згідно з п. 3.4.4 Договору за несплату частково або повністю лізингових платежів протягом 30 календарних днів або з інших підстав, передбачених цим Договором, протягом 15 календарних днів з моменту надсилання вимоги Лізингодавця, надіслану згідно з п. 9.4 Договору (якщо інше не передбачено Договором), Лізингоодержувач зобов`язаний повернути Лізингодавцю Предмет лізингу разом з технічною документацією, одержаною від постачальника, згідно Акта в технічно справному та комплектному стані. На дату повернення Предмета лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний підписати акт приймання - передачі Предмета лізингу та надати товарну та податкову накладні на суму залишкової вартості або на суму експертної оцінки Предмета лізингу. У разі відмови повернути Предмет лізингу у добровільному порядку Лізингоодержувач повинен відшкодувати витрати Лізингодавця, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріуса, на підставі виставленого Лізингодавцем рахунку.
7.          Лізингоодержувач зобов`язаний надати Лізингодавцю та його довіреним особам повноваження без перешкод проходити на територію, де знаходиться Предмет лізингу, для здійснення права Лізингодавця на повернення техніки, незалежно від того, чи закріплений цей Предмет лізингу або його частина на зазначеній території (п. 3.4.9 Договору).
8.          Окрім того, згідно з п. 5.5 Договору при порушенні справи про банкрутство Предмет лізингу відокремлюється від майна першого, при цьому Лізингоодержувач письмово повідомляє Лізингодавця про застосування вищезазначених заходів в строк не пізніше 5 календарних днів з дати застосування.
9.          08.09.2022 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 904/2576/22 про ДП "ДГ "Дніпро", введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна - арбітражного керуючого Величка Віктора Юрійовича.
10.          17.01.2023 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області визнано кредиторські вимоги ДПАТ "НАК "Украгролізинг" до ДП "ДГ "Дніпро" у загальному розмірі 284 846,37 грн з яких:
- перша черга - 4 962,00 грн судовий збір;
- четверта черга - 275 214,20 грн, з яких 271 356,77 грн - сума основного боргу за договорами фінансового лізингу (розписана), 25 % річних та інфляції: від 30.11.2020 № 4-20-157 ств-фл/430 - 58 429,39 грн; від 30.11.2020 № 4-20-158 ств-фл/431 - 63 553,27 грн; від 30.11.2020 № 4-20-159 ств-фл/432 - 45 535,98 грн; від 26.01.2021 №4-21-4 ств-фл/31-103 838,13 грн;
- шоста черга - 4 670,17 грн пеня, штраф.

Короткий зміст позовних вимог
11.          ДПАТ "НАК "Украгролізинг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП "ДГ "Дніпро" про вилучення майна, в якому товариство просило суд:
1) Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
2) Здійснити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
3) Вилучити у ДП "ДГ "Дніпро" та передати ДПАТ "НАК "Украгролізинг" нижчезазначені Предмети лізингу разом з технічною документацією, комплектами ключів і т.д., - згідно Актів, та в технічно справному та комплектному стані, а саме:
- автомобіль RENAULT DUSTER Intense зав №VF1HJD40866478690 викупною вартістю 500,00 грн, договір № 4-20-157 ств-фл/430 від 30.11.2020;
- автомобіль CITROEN Berlingo L2 BHDi 130 AT8 SHINE зав.№VR7ECYHZRlj774184 1 викупною вартістю 500,00 грн, договір № 4-20-158 ств-фл/431 від 30.11.2020;
- автомобіль CITROEN Berlingo VU L2 HDi 92 WORKER зав. №VR7ECYHZRLJ774184F9HPALJ4932758 викупною вартістю 500,00 грн, договір № 4-20-159 ств-фл/432 від 30.11.2020;
- напівпричепний оборотний плуг Hektor 1000 7+1 зав. №НЕК0000208 договір викупною вартістю 500,00 грн, № 4-21-4 ств-фл/31 від 26.01.2021.

12.          Обґрунтовуючи позовні вимоги, ДПАТ "НАК "Украгролізинг" вказувало, що з 08.09.2022 відповідач перебуває в процедурі банкрутства та згідно з умовами договору (п. 5.5), зобов`язаний був не пізніше 5 календарних днів з дати відкриття провадження у справі №904/2576/22 повідомити Лізингодавця про застосування такої процедури та відокремити майно Лізингодавця від свого майна.
13.          Посилаючись на ухвалу суду першої інстанції від 17.01.2023 у справі №904/2576/22 про визнання кредиторських вимог ДПАТ "НАК "Украгролізинг" до ДП "ДГ "Дніпро", позивач доводив, що термін прострочення за основною заборгованістю становить значно більше ніж 30 календарних днів, що надає право Лізингодавцю вимагати повернення Предмету лізингу, а у Лізингоодержувача, в свою чергу, виник обов`язок щодо здійснення добровільного повернення Предмета лізингу Лізингодавцю, який він не виконав на час звернення до суду з цим позовом.
14.          Позивач також зазначав, що він неодноразово письмово звертав увагу відповідача та третьої особи на те, що станом на дату вимоги в Лізингоодержувача беззаперечно існує обов`язок щодо повернення предмету лізингу лізингодавцю: вимоги про повернення предмету лізингу №14/984 від 05.12.2023 та 14/929 від 14.11.2023, які залишилися без відповіді.
15.          Крім того, позивач вказує, що терміни дії договорів лізингу закінчилися у грудні 2023 року. 
16.          ДПАТ "НАК "Украгролізинг", посилаючись на п. 5.6, 5.7 договорів, стверджувало, що оскільки станом на 04.12.2023 взяті на себе за договорами лізингу зобов`язання щодо вчасної оплати лізингових платежів не виконані, предмети лізингу в разі  наявності заборгованості підлягають поверненню. 
17.          Позивач також зауважив, що відповідно до Закону України № 2455-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" в період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів, тому передбачений Договором спосіб захисту прав Лізингодавця, як виконавчий напис нотаріуса є неефективним. Відповідно, Позивач вважає, що в цьому випадку ефективним способом судового захисту інтересів позивача буде вилучення та передання лізингового майна.
18.          Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що вимоги позивача про вилучення майна не можуть бути задоволені через дію мораторію та в зв`язку з тим, що всі інші платежі за договорами відповідачем здійснено в повному обсязі. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
19.          28.05.2024 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2576/22 (904/1309/24) у задоволенні позовних вимог ДПАТ "НАК "Украгролізинг" до ДП "ДГ "Дніпро" про вилучення майна - відмовлено.
20.          22.01.2025 постановою Центрального апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 11.02.2025) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 у справі №  904/2576/22 (904/1309/24) - залишено без змін.
21.          Суд першої інстанції,  з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що оскільки прострочення оплати заборгованості за договорами фінансового лізингу обумовлене введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, а не недобросовісною поведінкою Відповідача, то відсутні підстави для вилучення майна, яке було передано ДП "ДГ "Дніпро" за договорами фінансового лізингу.
22.          Апеляційний господарський суд, щодо доводів позивача про те, що підставами для повернення предмету лізингу, окрім наявності заборгованості з лізингових платежів є закінчення строку лізингу та відкриття процедури банкрутства  зазначив, що вказані підстави не були визначені у позові та відповідно не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції.
23.          Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що повернення предмета лізингу є майновим обов`язком, виконання якого унеможливлюється запровадженим мораторієм.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
24.          03.03.2025 (через підсистему Електронний суд) ДПАТ "НАК "Украгролізинг" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 у справі № 904/2576/22 (904/1309/24); передати справу на новий розгляд.
25.          Касаційна скарга подана з підстав, визначених у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
26.          Скаржник стверджує, що суди порушили статті 74, 86 ГПК України, оскільки судами не надано належної оцінки, що прострочення оплати заборгованості за лізинговими платежами більше 30 днів, які виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство та до введення мораторію, а також закінчення строку лізингу за договорами, що є додатковою  підставою для повернення предметів лізингу. Вказує, що в матеріалах справи наявна заява позивача про визнання кредиторських вимог, яка містить розрахунки заборгованості за договорами. 
27.          За доводом скаржника, суди не надали оцінку вказаним позивачем обставинам закінчення строку лізингу, відкриття процедури банкрутства, а як наслідок за умовами договорів у лізингоодержувача виник обов`язок повернути предмети лізингу.
28.          ДПАТ "НАК "Украгролізинг" вважає, що апеляційний господарський суд не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 та доводить, що повернення предметів лізингу, після закінчення терміну лізингу, власником якого є позивач від відповідача, у якого перебувають предмети лізингу виключно в користуванні, не може вважатись майновою вимогою. 
29.          При цьому, скаржник посилається на неврахування судами висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 915/742/17, у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №  905/98/20, в якій також здійснюється посилання на висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.12.2020 у справі №905/105/20. На думку скаржника, повернення предмета лізингу не може бути майновим обов`язком, а як наслідок не застосовується дія мораторію на дані вимоги.
30.          Із посиланням на ч. 3 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства, ДПАТ "НАК "Украгролізинг" стверджує, що предмети лізингу, що є власністю позивача не включаються до складу ліквідаційної маси боржника і не можуть вплинути на зобов`язання боржника перед іншими кредиторами, а тому повернення предмета лізингу, що є немайновою вимого є можливим у справі про банкрутство і сприятиме уникненню додаткових збитків власнику, як безпідставне, безоплатне користування предметами лізингу.
31.          02.05.2025 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення скаржника.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
32.          22.04.2025 від відповідача надійшов відзив, в якому ДП "ДГ "Дніпро" просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення - без змін. Відповідач вважає вірними та законними висновки судів попередніх інстанцій, а доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду у вказаних скаржником постановах помилковими.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
33.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
34.          У цій справі ДПАТ "НАК "Украгролізинг" як лізингодавець звернулося з позовом про вилучення предмету лізингу до ДП "ДГ "Дніпро" як лізингоодержувача, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у зв`язку з невиконанням останнім умов договору лізингу.
35.          Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що прострочення оплати заборгованості за договорами фінансового лізингу обумовлене введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, а не недобросовісною поведінкою відповідача. Крім того, суд апеляційної інстанції також виснував, що повернення предмета лізингу є майновим обов`язком, виконання якого унеможливлюється запровадженим мораторієм.
36.          Колегія суддів Верховного Суду вважає передчасними висновки судів з огляду на наступне.
37.          Як вже зазначалося вище, відносно відповідача ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2022 відкрито провадження у справі № 904/2576/22 про ДП "ДГ "Дніпро", введено процедуру розпорядження майном.
38.          Відповідно до положень ч. 8 ст. 39 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначається, зокрема, про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів та введення процедури розпорядження майном.
39.          Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації) (ч. 1 ст. 44 КУзПБ).
40.          Згідно з ч. 1 ст. 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
41.          Спірні правовідносини між ДПАТ "НАК "Украгролізинг" та ДП "ДГ  "Дніпро" виникли на підставі укладених між ними договорів фінансового  лізингу. 
42.          Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
43.           Стаття 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції на час укладення договорів лізингу між сторонами у цій справі) визначає, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
44.          Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина друга статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").
45.          Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.
46.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.06.2021 у справі №  904/5726/19, на неврахування якої посилається скаржник, зазначила, що належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Оскільки в силу особливостей регулювання правовідносин лізингу договором та законом право власності на передане в лізинг майно залишається за лізингодавцем, то наслідком припинення договору лізингу внаслідок відмови лізингодавця за приписами частини другої статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати оплати вартості предмета лізингу.
47.          Велика Палата у вказаній справі також зауважила, що з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані. Після припинення дії договору лізингу невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірні дії лізингоодержувача. Тому права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.
48.          Отже зважаючи на правову природу правовідносин фінансового лізингу та наслідки припинення такого договору у зв`язку з неналежним виконанням лізингоодержувачем своїх зобов`язань, Верховний Суд вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що повернення предмета лізингу унеможливлюється запровадженим мораторієм, адже введення процедури розпорядження майном та мораторію на задоволення вимог кредиторів не означає зупинення оперативно-господарської діяльності боржника, зокрема і не забороняє виконання визначеного договором та законом обов`язку повернення предмета лізингу, яке боржнику не належить на праві власності, у зв`язку з розірванням/припиненням договору фінансового лізингу.  
49.          Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, обмежилися висновком, що прострочення оплати заборгованості за договорами фінансового лізингу обумовлене введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, а не недобросовісною поведінкою відповідача. 
50.          Водночас судами не надано оцінки всім доводам позивача, в тому числі з посиланням на ухвалу суду першої інстанції від 17.01.2023 у справі №904/2576/22 про визнання кредиторських вимог ДПАТ "НАК "Украгролізинг" до ДП "ДГ "Дніпро"  щодо прострочення лізингоодержувача, яке мало місце до відкриття провадження у справі про банкрутство, як однієї з підстав заявлених вимог про вилучення предмета лізингу.
51.          Також суди попередніх інстанцій не дослідили умови договорів фінансового лізингу та залишили поза увагою твердження ДПАТ "НАК "Украгролізинг" в позовній заяві, якими  позивач обґрунтовував свої позовні вимоги щодо закінчення термінів дії договорів фінансового лізингу, щодо обов`язку відповідача повідомити про відкриття відносно нього провадження у справі про  банкрутство та обумовлені договорами наслідки таких обставин для сторін. 
52.          При цьому Верховний Суд звертає увагу, що висновок апеляційного господарського суду, що вказані підстави не були визначені позивачем в позові є помилковим та спростовується змістом позовної заяви, що свідчить про порушення апеляційним судом ст. 86, 269 ГПК України.
53.          Відтак Верховний Суд вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судами попередніх інстанцій не з`ясовано зміст спірних правовідносин, не надано оцінки всім наведеним позивачем підставам позову та не досліджено у сукупності подані сторонами докази.  
54.          Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
55.          Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України"). 
56.          Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").
57.          Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
58.          Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
59.          Однак, ухвалені рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду у цій справі не можна визнати обґрунтованими, оскільки судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушено ст. 86, 236, 269 ГПК України та не враховано висновки в постанові від 15.06.2021 у справі №  904/5726/19 щодо правової природи фінансового лізингу на наслідків припинення/розірвання такого договору.
60.          За таких обставин, відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
61.          Водночас, Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду у справах № 905/98/20, № 910/13737/19, №    905/105/20, № 915/742/17 оскільки у вказаних справах ставилося питання щодо обрахування судового збору виходячи з майнового/немайнового характеру позовних вимог. Отже спірні правовідносини у вказаних справах та цій справі не є подібними. 

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
62.          Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
63.          Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 308, ст. 310 ГПК України, касаційна скарга ДПАТ "НАК "Украгролізинг" підлягає задоволенню, а прийняті у справі постанова Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 

В. Розподіл судових витрат
64.          Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308,  310,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" задовольнити.
2.          Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 у справі № 904/2576/22 (904/1309/24) скасувати.
3.          Справу № 904/2576/22 (904/1309/24) передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков

Судді                                                                                                    К. Огороднік

                                                                                                    В. Погребняк