ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/9128/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
позивача - Селяніна В. О. (адвоката, в режимі відеоконференції), 
відповідача - Суховерка О. В. (адвоката),  

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 (колегія суддів: Демидова А. М. - головуючий, Ходаківська І. П., Владимиренко С. В.) і рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 (суддя Князьков В. В.) у справі 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОТЕХ"

до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

про визнання недійсним одностороннього правочину,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІОТЕХ" (далі - ТОВ "ІОТЕХ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, Лтд" (далі - СП "Оптіма-Фарм, Лтд") про визнання недійсним одностороннього правочину відповідача, оформленого листом (заявою) від 13.04.2023 №     13/04, про зарахування зустрічних вимог між позивачем і відповідачем.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "ІОТЕХ" обґрунтовані тим, що відповідач 14.04.2023 сплатив на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 486 775,15 грн, тобто, не доплативши 229 869,10 грн, які на підставі листа (заяви) про зарахування зустрічних вимог від 13.04.2023 № 13/04, зарахував у рахунок погашення боргу, чим, на думку ТОВ "ІОТЕХ", порушив права і законні інтереси позивача. Позивач наголошував на тому, що вимога відповідача з оплати неустойки у сумі 229 869,10 грн за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022, що викладена в листі (заяві) про зарахування зустрічних вимог, є спірною з огляду на відсутність прострочення постачальником строків поставки. Тому ТОВ "ІОТЕХ" вважало, що оспорюваний правочин СП "Оптіма-Фарм, Лтд" не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у справі №     910/9128/23, відмовлено в задоволенні позову ТОВ "ІОТЕХ".

2.2. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ "ІОТЕХ", господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що доданий до позовної заяви лист (заява) від 13.04.2023 №     13/04 має характер претензії про сплату неустойки, а не заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Водночас, за висновками судів, відсутні підстави для долучення до матеріалів справи листа (заяви) від 13.04.2023 № 13/04 про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки в суді першої інстанції позивач заявив клопотання про долучення цього листа (заяви) на стадії дослідження доказів під час розгляду справи по суті. При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що прийняття додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже в такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, ніж іншому, умови в розгляді конкретної справи.

2.3. Постановою Верховного Суду від 11.06.2024 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у справі № 910/9128/23, а справу № 910/9128/23 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.4. Верховний Суд, скасовуючи судові рішення господарських судів попередніх інстанцій та направляючи цю справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що предметом позову в цій справі є визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом (заявою) від 13.04.2023 № 13/04, про зарахування зустрічних однорідних вимог. Верховний Суд з посиланням на приписи частини 4 статті 164 Господарського процесуального кодексу України зазначив, що суд першої інстанції повинен був перевірити наявність правочину, оформленого як документ, який позивач просить визнати недійсним, та у випадку його відсутності відповідно до положень статті 174 Господарського процесуального кодексу України залишити позовну заяву без руху із наданням позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви. Проте господарський суд першої інстанції з порушення приписів процесуального законодавства ні на стадії відкриття провадження у справі, ні на стадії підготовчого засідання, не з`ясував, чи позивач додав до позовної заяви  правочин, який просить визнати недійсним. Разом з тим апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції в апеляційному порядку, не усунув наведені порушення.

2.5. За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі № 910/9128/23, задоволено позов ТОВ "ІОТЕХ".

Вирішено визнати недійсним односторонній правочин СП "Оптіма-Фарм, Лтд", оформлений заявою від 13.04.2023 № 13/04, про зарахування зустрічних вимог.

2.6. Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "ІОТЕХ", господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до пункту 7.3 договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022 в разі порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю за кожний день прострочення неустойку, яка нараховується за правилами розрахунку пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом терміну прострочення постачання від вартості недопоставленого товару. Водночас господарські суди констатували, що для застосування до постачальника наведеного заходу відповідальності покупець повинен довести обставини настання строку поставки товару. Водночас господарські суди встановили відсутність підстав вважати, що 29.12.2022 покупець здійснив останній платіж, внаслідок якого фактично було виконано в повному обсязі зобов`язання з попередньої оплати товару. Тому, за висновками судів, у цьому випадку відсутні підстави починати відлік п`ятдесятиденного строку поставки із цього моменту, оскільки недоплата склала 558,58 євро. При цьому господарські суди зазначили, що виставлення позивачем рахунків на оплату не нівелює обов`язку покупця здійснювати платежі так, щоб сплачені ним суми дорівнювали (і відповідали) еквіваленту в євро здійснюваних платежів на дату їх внесення, а не виставлення рахунку. Оскільки умовами специфікації (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022) передбачено, що строк поставки становить до 50 днів з дня отримання передоплати з можливістю дострокової поставки, то господарські суди дійшли висновку про те, що дії постачальника щодо поставки товару до моменту отримання повної суми попередньої оплати відповідають умовам укладеного між сторонами правочину. За таких обставин господарські суди дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину СП "Оптіма-Фарм, Лтд", оформленого заявою від 13.04.2023 № 13/04, про зарахування зустрічних вимог.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 та рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №     910/9128/23, до Верховного Суду звернулося СП "Оптіма-Фарм, Лтд" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ "ІОТЕХ"

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, СП "Оптіма-Фарм, Лтд" зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. СП "Оптіма-Фарм, Лтд", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. СП "Оптіма-Фарм, Лтд" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статей 538, 693 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 910/7718/22, від 18.08.2023 у справі № 927/211/22. 

3.4. ТОВ "ІОТЕХ" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу СП "Оптіма-Фарм, Лтд" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. ТОВ "ІОТЕХ" зазначає, що вимога СП "Оптіма-Фарм, Лтд" з оплати неустойки за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022, є спірною, а тому правочин СП "Оптіма-Фарм, Лтд", оформлений листом (заявою) від 13.04.2023 № 13/04, про зарахування зустрічних вимог не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України. Наведене, на думку ТОВ "ІОТЕХ", є підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину, оскільки він вчинений з недотриманням вимог частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 09.11.2022 між ТОВ "ІОТЕХ"  (постачальник) та СП "Оптіма-Фарм, Лтд" (покупець) укладено договір поставки № 09/11-2022, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю обладнання в кількості, асортименті та за цінами згідно зі специфікаціями, а покупець зобов`язався прийняти товар і своєчасно проводити оплату на умовах цього договору.

4.2. Пунктом 5.1 договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022 передбачено, що покупець оплачує отриманий товар за цінами, визначеними у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.

4.3. Пунктом 5.3 договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022 встановлено, що умови оплати товару визначаються у відповідній специфікації.

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що у специфікації (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022) погоджено поставку товару - поляризований фотоелектричний датчик зі світловідбиваючим режимом Optosensor QS18AP6LP-93245, 3093245, у кількості 1500 штук.

4.5. Згідно із зазначеною специфікацією загальна вартість товару становить 3     149     550,00     грн, у тому числі ПДВ 20 % 524     925,00 грн, та еквівалентна 86     200,48 євро з ПДВ за курсом Національного банку України гривні до євро 36,5375 станом на 09.11.2022. Ціна товару встановлюється в національній валюті України - гривні, вказана в специфікації. Оскільки імпортна складова товару, який поставляється за цією специфікацією, дорівнює 100 %, то, керуючись статтями 524, 533 Цивільного кодексу України, сторони домовилися визначити грошовий еквівалент зобов`язань в іноземній валюті - євро. У цій специфікації сторони також домовилися про те, що загальна вартість товару за цією специфікацією в грошовому еквіваленті в іноземній валюті є постійною та зміні не підлягає.

Загальна вартість наведеної специфікації в гривнях змінюється у випадку зміни курсу євро більше ніж на 2 % від курсу, зафіксованого у специфікації. Із зміною курсу продажу євро Національного банку України (веб-сайт https://bank.gov.ua) на дату здійснення платежу (в сторону збільшення або зменшення) покупець повинен здійснювати платежі так, щоб сплачені ним суми були рівні (і відповідали) еквіваленту в євро здійснюваних платежів.

При настанні зобов`язань, що обумовлені у специфікації, кінцева ціна товару та загальна вартість специфікації в гривні фіксуються за курсом євро Національного банку України  (веб-сайт https://bank.gov.ua) на дату оплати відповідного етапу і розраховуються за формулою:

Ст = євро х К1, де

Ст - остаточна загальна вартість специфікації в гривнях (в тому числі ПДВ);

євро - загальна вартість товару в євро;

К1 - курс євро НБУ на дату відповідного етапу оплати.

Умови оплати: передоплата в розмірі 80 % від загальної вартості товару, яка зазначена в рахунку-фактурі або специфікації на позиції. Остаточний розрахунок проводиться шляхом перерахунку інших 20 % від загальної вартості товару протягом 5 банківських днів з моменту отримання товару.

Строк поставки: до 50 днів із дня отримання передоплати з можливістю дострокової поставки.

4.6. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 11.11.2022 позивач виставив рахунок на оплату № 1107 на суму 3     149     550,00 грн. Крім того, суди встановили, що 13.12.2022 позивач виставив рахунок на оплату №     1206/1 на суму 1     330     934,40 грн, рахунок на оплату № 1206/2 на суму 887     289,60 грн, рахунок на оплату № 1206/3 на суму 1     109     112,00 грн.

4.7. Відповідач у якості попередньої оплати сплатив позивачу 23.12.2022 грошові кошти в сумі 1     597     121,28 грн, а 29.12.2022 відповідач сплатив на користь позивача  1     064     747,52     грн. Крім того, 14.04.2023 відповідач сплатив позивачу 486 775,15 грн.

4.8. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що позивач поставив відповідачу товар на суму 536 284,80 грн за видатковою накладною від 01.03.2023 № 33; на суму 358 041,60 грн за видатковою накладною від 14.03.2023 № 36; на суму 1     118     880,00     грн за видатковою накладною від 14.03.2023 № 37; на суму 403     185,60 грн за видатковою накладною від 14.03.2023 № 38, на суму 945     176,40 грн за видатковою накладною від 06.04.2023 № 43; всього на суму 2 242 688,40 грн.

4.9. Відповідач звернувся до позивача з листом від 13.04.2023 № 13/04, в якому вимагав сплатити неустойку в сумі 229     869,10 грн, нараховану внаслідок прострочення поставки товару.

4.10. Крім того, відповідач направив позивачу заяву від 13.04.2023 № 13/04 про зарахування зустрічних однорідних вимог. У цій заяві зазначено, що СП "Оптіма-Фарм, Лтд" є боржником, а ТОВ ТОВ "ІОТЕХ" є кредитором у виконанні грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022, строк оплати якого настав, на суму 716     644,25 грн (вимога 1); ТОВ ТОВ "ІОТЕХ"  є боржником, а СП "Оптіма-Фарм, Лтд" є кредитором у виконанні грошового зобов`язання з оплати неустойки за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022, строк оплати якої настав, на суму 229 869,10 грн (вимога 2). СП "Оптіма-Фарм, Лтд" відповідно до частини 2 статті 601 Цивільного кодексу України заявило про зарахування зобов`язання СП "Оптіма-Фарм, Лтд" перед ТОВ "ІОТЕХ"  за вимогою 1 у розмірі 716     644,25     грн та зобов`язання ТОВ "ІОТЕХ" перед СП "Оптіма-Фарм, Лтд" за вимогою 2 у розмірі 229     869,10     грн. Крім того, у заяві зазначено, що відповідно до частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання СП "Оптіма-Фарм, Лтд" перед ТОВ "ІОТЕХ" за вимогою 1 припиняється частково на суму 229     869,10 грн, а зобов`язання ТОВ "ІОТЕХ" перед СП "Оптіма-Фарм, Лтд" за вимогою 2 припиняється повністю.

4.11. 20.04.2023 позивач звернувся до відповідача з листом № 05/04 щодо здійснення повної оплати за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022 в сумі 5     709,06 євро, в еквіваленті гривні на дату здійснення платежу. При цьому постачальник у листі зазначав, що з огляду на зміну курсу євро фактично сплачена сума попередньої оплати менша за визначений специфікацією еквівалент в євро на 558,53 євро.

4.12. Як зазначив позивач, відповідач 14.04.2023 сплатив на його рахунок грошові кошти в розмірі 486 775,15 грн, тобто не доплативши 229 869,10 грн, які на підставі листа (заяви) про зарахування зустрічних вимог від 13.04.2023 № 13/04 відповідач зарахував у рахунок погашення боргу, чим порушив права і законні інтереси позивача. Позивач також стверджував, що фактично відповідач не в повному обсязі вніс попередню оплату, а тому строк поставки, який визначений умовами специфікації до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022, на момент передання товару постачальником порушено не було, а тому й відсутні підстави для застосування штрафних санкцій за порушення строків поставки. Крім того, за доводами позивача, правочин щодо зарахування зустрічних однорідних зобов`язань є недійсним з огляду на відсутність безспірності у зобов`язаннях контрагентів. Посилаючись на наведені обставин, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із цим позовом.   

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "ІОТЕХ" до СП "Оптіма-Фарм, Лтд" про визнання недійсним одностороннього правочину відповідача, оформленого листом (заявою) від 13.04.2023 № 13/04, про зарахування зустрічних вимог між позивачем і відповідачем.

5.4. Підставою позовних вимог, на думку ТОВ "ІОТЕХ", є невідповідність оспорюваного правочину вимогам статті 601 Цивільного кодексу України. Позивач зазначав, що відповідач 14.04.2023 сплатив на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 486     775,15 грн, тобто, не доплативши 229 869,10 грн, які на підставі листа (заяви) про зарахування зустрічних вимог від 13.04.2023 № 13/04, зарахував у рахунок погашення боргу, чим, на думку ТОВ "ІОТЕХ", порушив права і законні інтереси позивача. Позивач наголошував на тому, що вимога відповідача з оплати неустойки у сумі 229 869,10 грн за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022, що викладена в листі (заяві) про зарахування зустрічних вимог, є спірною з огляду на відсутність прострочення постачальником строків поставки. 

5.5. Верховний Суд зазначає, що  відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.6. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

5.7. Колегія суддів зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі №     910/7975/21 та постановах Верховного Суду від 01.10.2024 у справі №     910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.08.2024 у справі №     917/1024/22, від 04.06.2024 у справі № 910/11425/21, від 13.08.2024 у справі №     922/2219/19.

5.8. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо. 

5.9. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.10. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.11. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.10.2024 у справі №     910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.12. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

5.13. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі №     917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі №     917/531/19.

5.14. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.15. Колегія суддів також зазначає, що за змістом приписів статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

5.16. Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

5.17. Верховний Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30.01.2025 у справі №     914/454/24, від 10.09.2024 у справі № 910/12851/23, від 07.11.2024 у справі № 925/727/22.

5.18. Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 917/258/20, від 30.11.2021 у справі № 910/4503/20, від 15.04.2021 у справі № 904/3866/19.

5.19. Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №     910/3264/19, від 30.01.2025 у справі № 914/454/24, від 10.09.2024 у справі № 910/12851/23. 

5.20. Тлумачення цих положень свідчить про те, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча би однієї із сторін.

5.21. Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

5.22. Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 910/3264/19, від 30.01.2025 у справі № 914/454/24, від 18.01.2024 у справі № 910/512/23.

5.23. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, де предметом позову було визнання недійсним одностороннього правочину, уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування приписів статей 601, 602 Цивільного кодексу України та зазначив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог. 

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення. Зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 Цивільного кодексу України "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601- 602 Цивільного кодексу України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 Цивільного кодексу України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 Цивільного кодексу України).

5.24. Отже, важливою умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання, розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку. Для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити наявність таких умов, як зустрічність вимог, однорідність вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 910/19206/21, від 01.03.2023 у справі № 910/16331/21, від 14.09.2023 у справі № 910/15255/21.

5.25. Таким чином, вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених питань по суті спору щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог.  

5.26. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу №     910/9128/23 по суті позовних вимог, дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ "ІОТЕХ".

5.27. СП "Оптіма-Фарм, Лтд" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі. СП "Оптіма-Фарм, Лтд", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.28. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.29. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення, неправильно застосували приписи статей 538, 693 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №     910/7718/22, від 18.08.2023 у справі № 927/211/22.

5.30. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.31. Дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

5.32. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №     910/7718/22 викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних рішень: 

"85. Виконання свого обов`язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (частина перша статті 538 ЦК України).

86. Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими статтею 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною зі сторін свого обов`язку.

87. У разі невиконання однією зі сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя статті 538 ЦК України).

88. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (частина четверта статті 538 ЦК України).

…90. Відповідно до зазначених приписів чинного законодавства продавець, який не отримав попередню оплату за товар, який ще не перейшов у власність покупця, має право скористатися одним із наступних способів захисту: 1) стягнути суму попередньої оплати відповідно з умовами договору і продовжувати виконувати договір; 2) розірвати договір та вимагати компенсації збитків".

5.33. Крім того, в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2023 у справі № 927/211/22, на яку посилається СП "Оптіма-Фарм, Лтд", викладено такі висновки: 

"78. Якщо сторона втратила інтерес до виконання договору, зокрема до придбання товару, або не вносить попередню оплату через порушення своїх обов`язків продавцем, то така сторона може скористатися правом розірвання договору. Без здійснення відповідних дій її обов`язки з внесення попередньої оплати,  передбачені договором, не є припиненими або виконаними, і відповідно інша сторона може звернутися до суду для стягнення відповідних сум заборгованості  за договором  в примусовому порядку.

…Системне тлумачення ст. 538, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 655, ст. 692, ч. 1 ст. 697 ЦК дозволяє дійти висновку про те, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати від покупця оплати товару, сплати процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, навіть якщо товар ще не був переданий продавцем у власність покупця. При  цьому суд повинен враховувати заперечення іншої сторони (покупця) щодо невиконання продавцем своїх інших зустрічних зобов`язань,  передбачених договором (не виставлення рахунку-фактури, неповідомлення інформації про готовність товару до відправки, передбаченої договором,  недопуск представників покупця для огляду та перевірки товару тощо). Покупець, заперечуючи проти вимоги продавця про стягнення попередньої оплати, також може доводити очікувану неможливість виконання продавцем свого зобов`язання з передачі товару в натурі (знищення, втрату товару) або істотну затримку у виконанні  продавцем своїх обов`язків з передачі товару (очікуване істотне порушення)."

5.34. Скаржник із посиланням на наведені висновки зазначає, що у випадку, якщо позивач вважав, що попередня оплата за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022 внесена відповідачем не в повному обсязі, то позивач мав право стягнути суму попередньої оплати (шляхом пред`явлення відповідної вимоги та/або позовної заяви до суду) або розірвати договір поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022 (відмовитися від виконання зобов`язання та повернути отримані в якості попередньої оплати грошові кошти). Оскільки позивач не пред`явив жодних вимог до відповідача та виконав поставку товару, то, на думку скаржника, слід дійти висновку про виконання належним чином відповідачем своїх обов`язків за договором поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022. 

5.35. Верховний Суд, проаналізувавши наведені висновки, на які посилається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам СП "Оптіма-Фарм, Лтд", зазначає, що висновки, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам, на які посилається скаржник, оскільки, як установили господарські суди, відповідно до специфікації (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022) строк поставки товару становить до 50 днів із дня отримання передоплати з можливістю дострокової поставки.

5.36. Наведені умови, викладені у специфікації (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022), свідчать про домовленість сторін щодо можливості поставки товару до моменту отримання повної суми попередньої оплати. 

5.37. З урахуванням викладеного господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що дії постачальника щодо поставки товару до моменту отримання повної суми попередньої оплати відповідають умовам укладеного правочину. 

5.38. Крім того, господарські суди встановили, що згідно із специфікацією (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022) загальна вартість товару становить 3 149 550,00 грн, у тому числі ПДВ 20 % 524     925,00 грн, та еквівалентна 86     200,48 євро з ПДВ за курсом Національного банку України гривні до євро 36,5375 на 09.11.2022. 

Ціна товару встановлюється в національній валюті України - гривні, вказана в специфікації. Оскільки імпортна складова товару, який поставляється за цією специфікацією, дорівнює 100 %, то, керуючись статтями 524, 533 Цивільного кодексу України, сторони домовилися визначити грошовий еквівалент зобов`язань в іноземній валюті - євро. У цій специфікації сторони також домовилися про те, що загальна вартість товару за цією специфікацією в грошовому еквіваленті в іноземній валюті є постійною та зміні не підлягає.

Загальна вартість наведеної специфікації в гривнях змінюється у випадку зміни курсу євро більше ніж на 2 % від курсу, зафіксованого у специфікації. Із зміною курсу продажу євро Національного банку України (веб-сайт https://bank.gov.ua) на дату здійснення платежу (в сторону збільшення або зменшення) покупець повинен здійснювати платежі так, щоб сплачені ним суми були рівні (і відповідали) еквіваленту в євро здійснюваних платежів.

При настанні зобов`язань, що обумовлені у специфікації, кінцева ціна товару та загальна вартість специфікації в гривні фіксуються за курсом євро Національного банку України  (сайт https://bank.gov.ua) на дату оплати відповідного етапу і розраховуються за формулою:

Ст = євро х К1, де

Ст - остаточна загальна вартість специфікації в гривнях (в тому числі ПДВ);

євро - загальна вартість товару в євро;

К1 - курс євро НБУ на дату відповідного етапу оплати.

Умови оплати: передоплата в розмірі 80 % від загальної вартості товару, яка зазначена в рахунку-фактурі або специфікації на позиції. Остаточний розрахунок проводиться шляхом перерахунку інших 20 % від загальної вартості товару протягом 5 банківських днів з моменту отримання товару.

Строк поставки: до 50 днів із дня отримання передоплати з можливістю дострокової поставки.

5.39. З урахуванням наведених положень специфікації (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022) господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що сума попередньої оплати повинна становити еквівалент в євро 68 960,38 євро, а післясплата - 17 240,10 євро (курс Національного банку України станом на 09.11.2022 становив 36,5375     грн за 1 євро). Господарські суди також зазначили, що п`ятдесятиденний строк поставки для постачальника починає свій перебіг після внесення покупцем попередньої оплати в розмірі, що еквівалентний 68 960,38 євро за курсом євро Національного банку України (сайт https://bank.gov.ua) на дату оплати відповідного етапу.

5.40. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 13.12.2022 позивач виставив рахунок на оплату № 1206/1 на суму 1     330     934,40 грн, рахунок на оплату № 1206/2 на суму 887     289,60 грн, рахунок на оплату №     1206/3 на суму 1 109 112,00 грн.

5.41. Відповідач у якості попередньої оплати сплатив позивачу 23.12.2022 грошові кошти в сумі 1     597     121,28 грн, а 29.12.2022 відповідач сплатив на користь позивача  1     064     747,52     грн. 

5.42. Водночас, як установили господарські суди, за даними веб-сайту Національного банку України (веб-сайт https://bank.gov.ua) станом на дату 23.12.2022 курс євро становив 38,8962 грн, станом на 29.12.2022 - 38,9437     грн. 

5.43. Оскільки господарські суди попередніх інстанцій установили, що різниця курсу станом на момент складення специфікації 09.11.2022 (36,5375 грн) та на момент внесення покупцем платежів в якості попередньої оплати (23.12.2022, 29.12.2022) змінилася в бік збільшення більше ніж на 2 % (36,5375 х 2 % = 0,73075), то суди з урахуванням умов специфікації (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022) дійшли правильних висновків про те, що в покупця виник обов`язок здійснювати платежі так, щоб сплачені ним суми дорівнювали (і відповідали) еквіваленту в євро здійснюваних платежів.

5.44. Проте, як установили господарські суди, покупець перерахував постачальнику суму грошових коштів, що еквівалентна 68     401,80 євро. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав вважати, що 29.12.2022 покупець здійснив останній платіж, внаслідок якого фактично було виконано в повному обсязі зобов`язання з попередньої оплати товару. При цьому, за встановленими фактичними обставинами, у матеріалах цієї справи відсутні докази доплати 558,58 євро покупцем до моменту поставки товару. Встановивши наведені обставини, суди обґрунтовано зазначили про відсутність підстав починати відлік п`ятдесятиденного строку поставки із цього моменту (29.12.2022), оскільки недоплата склала 558,58 євро.

5.45. Крім того, господарські суди правильно врахували, що в цьому випадку виставлення позивачем рахунків на оплату не нівелює обов`язку покупця здійснювати платежі так, щоб сплачені ним суми дорівнювали (і відповідали) еквіваленту в євро здійснюваних платежів на дату їх внесення, а не виставлення рахунку.

5.46. За таких обставин колегія суддів зазначає, що скаржник помилково бере до уваги дату виставлення рахунків позивачем (13.12.2022) та зазначає про незмінність курсу євро щодо гривні більше ніж на 2 % до моменту останнього платежу попередньої оплати (29.12.2022), оскільки, як передбачено умовами специфікації (додаток від 09.11.2022 № 1 до договору поставки від 09.11.2022 № 09/11-2022), загальна вартість наведеної специфікації в гривнях змінюється у випадку зміни курсу євро більше ніж на 2     % від курсу, зафіксованого у специфікації, а не з дати виставлення рахунків.

5.47. Водночас, як установили господарські суди, різниця курсу станом на момент складення специфікації (09.11.2022) та на момент внесення покупцем платежів в якості попередньої оплати (23.12.2022, 29.12.2022) змінилася в бік збільшення більше ніж на 2 %. 

5.48. За таких обставин колегія суддів погоджується з правильними висновками господарських судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину СП "Оптіма-Фарм, Лтд", оформленого заявою від 13.04.2023 № 13/04, про зарахування зустрічних вимог, з огляду на встановлення обставин щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням. 

5.49. Отже, колегія суддів зазначає, що СП "Оптіма-Фарм, Лтд" у поданій касаційній скарзі не спростувало висновків господарських судів попередніх інстанцій та не довело порушення норм процесуального права господарськими судами та неправильного застосування норм матеріального права.

5.50. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав.

5.51. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються. 

5.52. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень про задоволення позову ТОВ "ІОТЕХ".

5.53. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду 

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати 

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" залишити без задоволення.  

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі №     910/9128/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                            Н. О. Багай

Судді                                                                                                                        Т. Б. Дроботова

                                                                                                     Ю. Я. Чумак