УХВАЛА

07 квітня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/3422/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - АТ «Дніпропетровськгаз», скаржник)
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення в частині,
ВСТАНОВИВ:
АТ «Дніпропетровськгаз» 31.03.2025 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить, зокрема, постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 у справі №910/3422/21 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, скаржник у прохальній частині касаційної скарги просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 у справі №910/3422/21, а також зупинити дію оскаржуваних судових рішень у цій справі до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №910/3422/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Ємця А.А.
Відповідно до частини четвертої статті 294 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
АТ «Дніпропетровськгаз» у касаційній скарзі з посиланням на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 310 ГПК України зазначає, що:
суди першої та апеляційній інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права, зокрема, абзац восьмий статті 1, частину другу статті 12, частини першу та другу статті 13, статтю 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», пункт 2.1 розділу 2, пункти 3.1-3.4 розділу 3, пункти 4.1- 4.4 розділу 4, пункт 5.1 розділу 5, пункти 6.1- 6.3 розділу 6, пункт 7.1 розділу 7, пункти 8.1- 8.6 розділу 8, пункти 9.1, 9.2 розділу 9, пункти 10.1- 10.3 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку затвердженої розпорядженням АМК від 05.03.2002 №49-р, пункт 11 частини першої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №910/2320/20, від 10.09.2020 у справі №910/23375/17, від 01.10.2020 у справі №908/540/19, від 05.07.2022 у справі №910/15541/19, від 05.03.2020 у справі №910/2921/19 та постанові Вищого господарського суду України від 21.01.2012 у справі №25/2019;
відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме Методичних рекомендацій щодо застосування поняття контролю (затверджених рішенням АМК від 01.11.2018 та пункту  статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»);
судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушено норми процесуального права - статті 2, 7, 11, 13, 42, 73- 80, 86, 98- 107, 236, 237, 238, 269, 275, 277 ГПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про призначення додаткової експертизи з метою встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, як і суд першої інстанції, а також зроблений судом апеляційної інстанції висновок про правомірність рішення АМК, ґрунтувався на неналежних доказах.
Скаржник у касаційній скарзі з посиланням на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України зазначає й те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа становить значний суспільний інтерес, а також має виняткове значення для АТ «Дніпропетровськгаз». Наведені посилання в контексті передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України є помилковими, адже вони є випадками для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не підставами для касаційного оскарження судових рішень, тоді як з огляду на предмети спору у цій справі (визнання недійсним та скасування рішення в частині), характер спірних правовідносин, за їх сукупності вона не визначається як малозначна справа чи справа у якій ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на викладене касаційна скарга АТ «Дніпропетровськгаз» подана із додержанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, а саме пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
Отже, на момент відкриття касаційного провадження доводи касаційної скарги не є очевидно неприйнятними, а відтак подані матеріали достатні для касаційного розгляду на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
Щодо клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення місцевого суду та постанови апеляційного господарського суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України: касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Постанова Північного апеляційного господарського суду ухвалена 24.02.2025, повний текст постанови складений 12.03.2025, а, отже, останній день оскарження постанови за приписами частини першої статті 288 ГПК України, припадає на 01.04.2025.
Водночас з касаційною скаргою, як зазначено вище, АТ «Дніпропетровськгаз» звернулося до Верховного Суду - 31.03.2025 через Електронний суд.
Таким чином, подана 31.03.2025 до Верховного Суду касаційна скарга АТ «Дніпропетровськгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі №910/3422/21 в межах строку, передбаченого частиною першою статті 288 ГПК України, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження залишається без розгляду.
Щодо поданого АТ «Дніпропетровськгаз» клопотання про зупинення дії постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 у справі №910/3422/21 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, яке мотивоване тим, що:
завчасне вчинення дій з примусового виконання накладеного рішенням АМК штрафу, блокування та стягнення грошових суми, призведе до неможливості роботи підприємства;
об`єктивні обставини ускладнюють виконання рішенням АМК з моменту набрання законної сили постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 у справі №910/3422/21 та зроблять його негайне виконання неможливим без істотного погіршення і без того вкрай тяжкого фінансового стану АТ «Дніпропетровськгаз», що на думку скаржника, ставить під загрозу його подальшу діяльність та створює ризик банкрутства. АТ «Дніпропетровськгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснювало свою діяльність з розподілу природного газу на  підставі ліцензії на право провадження діяльності із розподілу природного газу. АТ «Дніпропетровськгаз» до кінця вересня 2023 року здійснювало розподіл природного газу споживачам Дніпропетровської області. 29.09.2023 Національною комісією,  що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №1771 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої  АТ «Дніпропетровськгаз», у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України», що за твердженням скаржника,  призвело до різкого зменшення надходжень грошових коштів на рахунки АТ «Дніпропетровськгаз», а також до значних фінансових витрат пов`язаних із звільненням частини працівників, та сплатою податку на додану вартість;
приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хорішком О.О. 23.05.2024 винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП №75115969, а 28.06.2024 винесено постанову про арешт майна боржника у ВП №75115969, а тому, як зазначає скаржник, АТ «Дніпропетровськгаз» розуміє, що не зможе забезпечити сплату штрафу, та надає звіт про фінансові результати АТ «Дніпропетровськгаз» за 2024 рік.
Проаналізувавши чинне законодавство та доводи, наведені скаржником у клопотанні  про зупинення дії судових рішень у справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.
Повноваження суду стосовно зупинення дії судового рішення унормоване положеннями частини першої статті 332 та частиною четвертою статті 294 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Однак необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.
Верховний Суд звертається до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 904/94/19, відповідно до якої:
«Заява про зупинення виконання судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали / не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин».
Верховний Суд виходить з того, що вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, необхідно враховувати необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, перешкоди його виконання, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.
Сумніви скаржника щодо дотримання попередніми судовими інстанціями норм права під час постановлення оскаржуваних судових рішень покладені в основу касаційної скарги та за умов дотримання їх відповідності нормам ГПК України є підставою для перегляду цих рішень судом касаційної інстанції. Водночас вони (аргументи для касаційного оскарження) не обґрунтовують підстави для зупинення виконання або дії оскарженого рішення та не можуть аргументовано свідчити про таку необхідність.
Сама собою незгода учасника судового процесу із судовими рішеннями не є достатньою підставою для зупинення їх виконання або дії, оскільки правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права суд касаційної інстанції перевіряє, переглядаючи по суті у касаційному порядку судові рішення.
Верховний Суд під час розгляду доводів заявника наголошує, що ГПК України передбачає інструмент повернення виконання судового рішення, зокрема у статті 333 ГПК України унормовано питання про поворот виконання рішення, постанови у разі зміни або скасування судового рішення після його виконання.
Сам по собі факт відкриття виконавчого провадження та / або   видачі наказу не свідчить та не є безумовним і достатнім доказом, який засвідчує неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування, а тому не є очевидною / безумовною підставою для зупинення судом касаційної інстанції дії оскаржуваних судових рішень, що набрали законної сили і є обов`язковими до виконання (стаття 1291 Конституції України, стаття 326 ГПК України).
Суд має право зупинити дію судового рішення, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх   дії у разі, якщо вони будуть скасовані.
Клопотання АТ «Дніпропетровськгаз» про зупинення дії оскаржуваних рішень зі справи зазначеному вище не відповідає та не доводить, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення або зупинення його дії у разі, якщо воно буде скасоване, і не свідчить про наявність підстав для застосування статті 332 ГПК України.
За таких обставин Суд враховує, що у клопотанні скаржника про зупинення дії оскаржуваних судових рішень не наведені аргументовано / обґрунтовані доводи, що дають підстави для висновку про необхідність зупинення їх дії, а наведені мають декларативний характер, а тому твердження оцінюються як припущення, адже відсутні докази на підтвердження факту необхідності зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (§43).
Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).
Враховуючи викладене, зупинення дії судових рішень в силу статті 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення й з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції належно обґрунтованих та підтверджених підстав для висновку про необхідність зупинення дії оскаржуваних судових рішень, в задоволенні клопотання заявника слід відмовити.
Ураховуючи доводи касаційної скарги, які не є очевидно неприйнятними, письмову форму матеріалів справи №910/3422/21, з огляду на технічний стан функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи на момент прийняття ухвали, Суд доходить висновку про необхідність витребування матеріалів справи.  
Керуючись статтями 234, 235, 287, 290, 294, 314 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Відкрити касаційне провадження у справі №910/3422/21 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025.
2. Призначити розгляд касаційної скарги у засіданні Касаційного господарського суду на 06 травня 2025 року о  13:00  у приміщенні суду за адресою: м.  Київ, вул.  О.  Копиленка, 6, кімн. №302.
3. Учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу до 23 квітня 2025 року до Верховного Суду Касаційного господарського суду шляхом надсилання / подання процесуальних документів через «Електронний кабінет» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремих підсистем (модулів), що забезпечує обмін документами. Реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) не позбавляє права на подання документів у паперовій формі. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення. 
4. Відмовити Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2024 у справі №910/3422/21 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
5. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Суд роз`яснює, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду враховуючи наявність у Суду технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції та/або з урахуванням воєнного стану сторони можуть подати до Верховного Суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
6. Витребувати матеріали справи №910/3422/21 Господарського суду міста Києва за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення в частині.
7. Копії ухвали надіслати до Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду для виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова
Суддя                                                                                          І. Бенедисюк
Суддя                                                                                          А. Ємець