УХВАЛА
11 квітня 2025 року 
м. Київ
cправа №  922/154/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І., 
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025 (колегія суддів: Тихий   П.   В., Плахов О. В., Терещенко О. І.) та рішення Господарського суду Харківської області від 29.11.2024 (суддя Прохоров С. А.) у справі 
за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області за участю прокуратури Харківської області до відповідачів: 1) Харківської міської ради, 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3) ОСОБА_1 , 4) ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів та повернення майна,
ВСТАНОВИВ:
Керівник Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, ФОП Коваленко Олени Володимирівни, ОСОБА_2 (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 09.09.2024), згідно з якою просив суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 35 додатку до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 06.07.2016 № 283/16; 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 18.11.2016 № 5397-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Коваленко Оленою Володимирівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою і зареєстрований в реєстрі за №384;
- витребувати у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення підвальної частини № 2,16, 17 у житловому будинку літ. «А-14», загальною площею 21,2 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 126835663101).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.11.2024 в задоволенні позову керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2025, повний текст якої складено 27.02.2025, рішення Господарського суду Харківської області від 29.11.2024 в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення - про відмову у позові.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині вимоги про витребування майна та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позову. Крім того, скаржник заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Рогач Л. І., Мачульського Г. М.
26.03.2025 Верховний Суд постановив ухвалу про залишення касаційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням скаржнику строку для усунення цих недоліків шляхом подання доказів на підтвердження вартості спірних нежитлових приміщень та у разі необхідності доплати судового збору за подання касаційної скарги з урахуванням вартості таких приміщень. Для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків суд встановив скаржнику десятиденний строк з дня її вручення.
07.04.2025 до Верховного Суду від Харківської обласної прокуратури надійшло клопотання, подане з метою усунення недоліків касаційної скарги.
З урахуванням приписів статті 116 ГПК України скаржник усунув недоліки касаційної скарги у межах строку, наданого Судом.
Скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень у цій справі, зазначивши, що копію оскаржуваної постанови Східного апеляційного господарського суду отримав 28.02.2025 в кабінеті ЄСІКС, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет Електронного суду.
Перевіривши доводи цього клопотання, колегія суддів вважає, що встановлений статтею 288 ГПК України строк на касаційне оскарження пропущений скаржником з поважних причин і клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.
Скаржник зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Обґрунтовуючи пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зауважує, що суди попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваної постанови не врахували висновки Верховного Суду, а саме:
- щодо того, що саме задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, у постановах Верховного Суду від 28.01.2025 у справі №922/3562/21, від 09.10.2024 у справі № 922/3838/21;
- про те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19;
- щодо встановлення можливості витребування майна з володіння іншої особи; законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №   925/1351/19;
- щодо того, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №   922/614/19);
- про те, що відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 751/11904/17;
- з приводу того, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 373/1810/16-ц);
- щодо того, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 373/1810/16-ц;
- викладені у постановах від 06.06.2023 у справі № 922/4169/19, від 17.09.2024 у справах №   922/984/20 та № 922/1970/20, в яких (в аналогічних справах) зазначено про те, що докази, які свідчать про порушення норм законодавства, отримано прокурором саме 06.02.2019, а саме, з моменту винесення ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова у справі №   639/687/19 про надання тимчасового доступу до речей та документів Харківської міської ради.
Крім того, скаржник вважає, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального (статей 11, 13, 14, 53, 73, 76-79, 86, 236, 277 ГПК України) та матеріального права (статей 21, 387, 388 ЦК України, законів України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про оренду державного та комунального майна», «Про приватизацію державного майна»), неповним з`ясуванням судом обставин справи, які мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Беручи до уваги наведені скаржником обґрунтування підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріали касаційної скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження на підставі, визначеній в пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Як на підстави подання касаційної скарги заступник керівника Харківської обласної прокуратури посилається також на підпункти "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для прокурора), проте оскільки у цій справі розглядалися вимоги як майнового, так і немайнового характеру, приписи частини третьої статті 287 ГПК України щодо необхідності доведення наявності випадків, визначених у пункті 2 частини третьої цієї статті, не застосовуються.
За змістом статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. 
Оскільки подання відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі є правом учасників справи, то в разі реалізації такого права суд касаційної інстанції встановлює відповідний строк для подання зазначеного відзиву.
Керуючись статтями 234, 287- 290, 294, 295, 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Клопотання заступника керівника Харківської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Поновити заступнику керівника Харківської обласної прокуратури строк на касаційне оскарження судових рішень у справі.
3. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури та здійснити перегляд судових рішень у відкритому судовому засіданні 07 травня 2025 року о 15:00 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул.   О.   Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет №   332).
4. Учасники справи мають право подати до Верховного Суду на зазначену вище адресу або через підсистему "Електронний суд" відзиви на касаційну скаргу до 02 травня 2025 року, відсутність яких не перешкоджає здійсненню касаційного перегляду.
5. Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі "Інтернет" за вебадресою: http://supreme.court.gov.ua.
6. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Верховний Суд також роз`яснює, що в порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду враховуючи наявність у Суду технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції. З урахуванням воєнного стану сторони можуть подати до Верховного Суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
7. Витребувати з Господарського суду Харківської області та/або Східного апеляційного господарського суду матеріали справи № 922/154/22.
8. Надіслати копію цієї ухвали до Господарського суду Харківської області та Східного апеляційного господарського суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                                    Л. І. Рогач